Ухвала                                                                                           Іменем України
09 вересня 2020 року                                                                                                              м. Київ
справа № 639/2772/17
провадження 51-4223ск20                                                                                           
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року,
встановив:   
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року
 
ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 ,
засуджено за п. 2 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК) 
до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838-VIII 
від 26 листопада 2015року) ОСОБА_5 у строк покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення з 16 лютого 2017 року по 
20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №2046-VIII 
від 18 травня 2017 року) з 21 червня 2017 року ОСОБА_5 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року вирок щодо  ОСОБА_5 змінено. Вказано в мотивувальній частині вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження в частині спрямованості умислу ОСОБА_5 , що він свідомо допускав суспільно небезпечний наслідок своїх дій у виді смерті потерпілої ОСОБА_6 , замість зазначеного судом першої інстанції «бажання настання таких наслідків».
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII 
від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_5 в строк покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 квітня 2018 року, строк попереднього ув`язнення з 16 лютого 2017 року 
до 02 червня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За вироком суду  ОСОБА_5 15 лютого 2017 року приблизно з 07:00 до 21:00, перебував на АДРЕСА_1 разом із малолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Незадовільна, на думку ОСОБА_5 , поведінка ОСОБА_6 , яка глузувала над ОСОБА_7 роздратувала його, на підставі чого у нього виник умисел на вбивство ОСОБА_6 шляхом завдання їй численних тілесних ушкоджень.
У той же час, усвідомлюючи свою фізичну та моральну перевагу і той факт, що потерпіла внаслідок свого віку та фізичних особливостей не зможе чинити йому опір, розуміючи, що при завданні ударів у ділянку живота, тобто розташування життєво важливих органів дитини, можуть бути заподіянні тілесні ушкодження, які є несумісними із життям та спричинять смерть потерпілої, і бажаючи настання саме таких наслідків, ОСОБА_5 , суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, зі значною силою завдав щонайменше 3-4 ударів ногами в ділянку живота ОСОБА_6 .
Причиною смерті ОСОБА_6 стали несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота із наявністю синців, крововиливів у внутрішні органи черевної порожнини, м`які тканини, розрив стінки тонкої кишки, розрив печінки, що ускладнилась розвитком перитоніту.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування судових  рішень стосовно  ОСОБА_5 та закриття кримінальне провадження. Натомість вказує на наявність у діянні засудженого ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі –КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_5 
у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК, було зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість  ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК, на підставі показань потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , 
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , 
ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , пояснень експерта.
Як убачається з копій судових рішень, ОСОБА_5 , заподіяв численних ударів ногою у живіт малолітній ОСОБА_6 із значною силою, не вжив заходів для подальшого надання потерпілій належної медичної допомоги.
А тому суди обох інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність у його діянні вини у формі умислу, як щодо дій, та і їх наслідків. Підстав для кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст.121 КК, про що йдеться у касаційній скарзі, немає.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 та дав на них мотивовані відповіді, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Обставин, які були б підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, за доводами захисника в касаційній скарзі не встановлено. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Саме такі обставини встановлено судом при перевірці зазначеної касаційної скарги.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                        ОСОБА_2                          ОСОБА_3