Постанова                                                               
Іменем України
 
21 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 754/12901/15-ц
провадження № 61-11761св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Кахрамановим Рустамом Нураятовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у складі судді Грегуль О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року в складі колегії суддів: Оніщук М. І., Чобіток А. О.,  Ящук Т. І.,  
ВСТАНОВИВ
Історія справи
Короткий зміст скарги
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення грошових коштів. 
Позов мотивований тим, що позивач є клієнтом банку, з яким в нього укладено договір № SAMDN0100722431074 від 26 грудня 2011 року, залишок по якому станом на 15 травня 2014 року складав 605 087,67 дол. США, договір № SAMDN25000722801356 від 12 січня 2012 року залишок по якому станом на 15 травня 2014 року складав 100 042,45 дол. США, договір № SAMDN01000715098051 від 23 березня 2011 року, залишок по якому станом на 15 травня 2014 року складав 262 588,96 дол. США. Крім того, у позивача також були відкриті у АТ КБ «ПриватБанк» банківські рахунки, до яких випущені платіжні картки від січня 2013 року строком дії до березня 2017 року із залишком 2 900,79 грн та від жовтня 2012 року строком дії до жовтня 2014 року із залишком 18 036,19 дол. США.
20 липня 2015 року позивач надав відповідачу письмову заяву, у якій просив розірвати укладені вказані договори та видати йому відповідні вклади та залишки грошових коштів. Однак, відповіді на заяву не отримав, грошові кошти повернуті не були. 
ОСОБА_1 , з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача: 672 312,28 дол. США вкладу і відсотків та 1 692 744,57 грн - три відсотки річних від простроченої суми за договором № SAMDN0100722431074 від 26 грудня 2011 року; 121 161,62 дол. США  вкладу і процентів та 280 744,09 грн - три відсотки річних від простроченої суми за договором № SAMDN25000722801356 від 12 січня 2012 року; 297 407,17 дол. США - вкладу і відсотків та 748 539,12 грн - три відсотки річних від простроченої суми за договором № SAMDN01000715098051 від 23 березня 2011 року; 18 036,19 дол США за рахунком НОМЕР_1 до якого випущено платіжну картку; 2 900,79 грн за рахунком НОМЕР_2 до якого випущено платіжну картку; 8 928,00 грн - вартості експертизи.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : 605 087,67 дол. США - суми вкладу, 27 054,87 доларів США - відсотків та 1 479 072,54 грн - три відсотки річних від простроченої суми за договором за договором № SAMDN0100722431074 від 26 грудня 2011 року; 100 042,45 дол. США - суми вкладу, 1 7884,92 дол. США - відсотків та 244 439,38 грн - три відсотки річних від простроченої суми за договором № SAMDN25000722801356 від 12 січня 2012 року; 262 588,96 дол. США - вкладу, 11 740,91 дол. США - відсотків та 641 871,36 грн за договором № SAMDN01000715098051 від 23 березня 2011 року; 18 036,19 дол. США за рахунком НОМЕР_1 до якого випущено платіжну картку; 2 900,79 грн за рахунком НОМЕР_2 до якого випущено платіжну картку; 8 928,00 грн - вартості експертизи.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про стягнення судового збору. 
Задовольняючи позов частково, суди виходили з доведеності факту перебування сторін у договірних правовідносинах. Враховуючи, що позивач звертався до банку з вимогою щодо повернення вкладів, яка банком проігнорована, суди дійшли висновку, що сторонами дотримана письмова форма договору банківського вкладу та є всі достатні та законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів.  При вирішенні питання щодо розміру грошових сум по депозитах суди врахували надані докази,  заяву позивача від 16 серпня 2014 року, змінену відповідачем процентну ставку та наданий відповідачем розрахунок. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, яка підписана представником Кахрамановим Р. Н., у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що відокремлений підрозділ АТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та                                м. Севастополя. Доступ банку до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанку» є обмеженим. Позивачем не надано доказів поповнення суми вкладів по вищевказаним депозитним договорам. Матеріали справи не містять належних доказів перерахування коштів з одного рахунку на інший. Суд апеляційної інстанції не встановив об`єктивно обставини справи на підставі належних та допустимих доказів. Суди безпосередньо в судових засідання не оглядали на офіційному сайті банку довідку від 19 лютого 2018 року як електронний доказ по справі. Судам не надано оригінали документів, які підтверджують внесення або перерахування позивачем грошових коштів. Позивач повинен довести, що кошти дійсно перебувають на банківському рахунку на час розгляду справи судом та вони не були зняті. АТ КБ «ПриватБанк» було зобов`язаний припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя поза волею відповідача виплати вкладникам АТ КБ «ПриватБанк» здійснює ФНО «ФЗВ» Російської Федерації.
Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Позиція інших учасників справи
У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_2 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив мотивований тим, що відповідач не надав жодного доказу стосовно того, що він не має відомостей та доступу до інформації про рахунки та вклади, які робилися у відділеннях АРК. Всі докази на підтвердження дійсного знаходження грошових коштів за вказаними договорами на депозитних рахунках були досліджені в суді. Оригінали договорів та платіжних документів про внесення відповідних коштів, виписки про рух коштів та довідки про залишки грошових коштів були передані для проведення економічної експертизи та досліджені судом. Для огляду судам надавалися відповідні пластикові картки, випущені відповідачем.  
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу № 754/12901/15-ц з суду першої інстанції, зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року до закінчення касаційного провадження.  
У липні 2019 року справа № 754/12901/15-ц надійшла до Верховного Суду.
06 лютого 2020 року справа передана судді-доповідачу Дундар І. О. 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі, виходячи з таких мотивів.
Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено наступні договори банківського вкладу:
договір № SAMDN01000715098051 від 23 березня 2011 року, за умовами якого внесено як депозит на відповідний рахунок 46 800,00 доларів США згідно з квитанцією № 282240856 від 23 березня 2011 року;
договір № SAMDN0100722431074 від 26 грудня 2011 року, за умовами якого внесено як депозит на відповідний рахунок 50 000,00 доларів США згідно з квитанцією №339643010 від 26 грудня 2011 року;
договір № SAMDN25000722801356 від 12 січня 2012 року, за умовами якого внесено як депозит на відповідний рахунок 49 999,99 доларів США згідно з квитанцією №34189980 від 12 січня 2012 року.
Оригінали вказаних договорів та квитанцій були оглянуті судом в судовому засіданні та посвідчені їх копії.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30 листопада 2017 року за №7700/17-45, факт залучення та знаходження на рахунках ОСОБА_1 , відкритих у ПАТ «КБ «ПриватБанк», грошових коштів документально підтверджується в сумах: - за договором              № SAMDN0100722431074 від 26 грудня 2011 року в сумі 605 087,67 дол. США; - за договором № SAMDN25000722801356 від 12 січня 2012 року в сумі                          100 042,45 дол. США; - за договором № SAMDN01000715098051 від 23 березня 2011 року в сумі 262 588,96 дол. США.
Згідно виписок по банківських картках позивач має на рахунку НОМЕР_2 «Цільова картка» 2 900,79 грн, а на рахунку НОМЕР_1 «Картка Platinum» - 18 036,19 дол. США.
Вищезазначена сума залишків грошових коштів на рахунках відповідача підтверджується відповідною Довідкою відповідача від 19 лютого 2018 року, оригінал якої було оглянуто судом першої інстанції та яка також була перевірена судом апеляційної інстанції на офіційному сайті банку за її реквізитами.
Суди встановили, що позивач вперше звернувся до банку з вимогою про повернення депозитів 16 серпня 2014 року (06 жовтня 2014 року вказана заява надійшла до відповідача).
Наказом відповідача від 05 січня 2004 року за № 07 та протоколом комітету управління активами і пасивами відповідача від 25 квітня 2017 року з 04 травня 2017 року змінено відсоткову ставку по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валютах на 0,01 % річних.
За висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30.11.2017 року за № 7700/17-45, факт залучення та знаходження на рахунках ОСОБА_1 , відкритих у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», грошових коштів документально підтверджується в сумах: - за договором № SAMDN0100722431074 від 26.12.2011 року в сумі 605 087,67 доларів США; - за договором № SAMDN25000722801356 від 12.01.2012 року в сумі 100 042,45 доларів США; - за договором №SAMDN01000715098051 від 23.03.2011 року в сумі 262 588,96 доларів США.
На підставі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Згідно частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
У постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, зроблено висновок, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу №1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18) зазначено, що «відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною першою статті 1067 цього Кодексу визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, а залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (частини перша та третя статті 1071 ЦК України). Суди у справі № 910/15208/16 встановили і сторони не заперечують, що вони уклали договір міжбанківського депозиту, а позивач на виконання умов договору розмістив 20853 доларів США грошових коштів у якості суми гарантійного покриття для забезпечення розрахунків вкладника з платіжною системою Visa на відкритому відповідачем для цього рахунку. Дію договору припинено з 02 травня 2016 року, а відповідач одержані ним кошти після припинення дії договору у зв`язку зі здійсненням процедури ліквідації позивача як банківської установи всупереч умовам договору в повному обсязі не повернув. Отже, підставою для повернення банком коштів є договір міжбанківського депозиту та правовідносини сторін у цьому спорі, які регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень глави 83 ЦК України. Приписами частин першої та четвертої статті 1061, статті 1070 ЦК України визначено умови щодо сплати банком процентів на суму вкладу та процентів за користування коштами, що знаходяться на рахунку в банку, під час дії укладеного сторонами договору». 
Суди встановили, що позивач довів внесення грошових коштів та існування між ним і відповідачем договірних правовідносин. На підтвердження укладання договору суду були надані оригінали договорів та квитанцій, виписки по банківських картках позивача, довідка відповідача від 19 лютого 2018 року про суму залишків грошових коштів на рахунках відповідача. Тобто факт укладення договорів банківського вкладу та внесення заявлених у позові коштів позивачем є доведеним. За договорами банківського вкладу, укладеними між сторонами, виникло зобов`язання щодо повернення коштів, яке відповідач не виконав.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог. 
Посилання в касаційній скарзі на те, що АТ КБ «ПриватБанк» було зобов`язаний припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя поза волею відповідача виплати вкладникам АТ КБ «ПриватБанк» здійснює ФНО «ФЗВ» Російської Федерації, необґрунтоване оскільки договір банківського вкладу був укладений не з філією банку, а з АТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою, і згідно зі статтею 527 ЦК повинно виконувати свої зобов`язання за договором банківського вкладу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині прийняті без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині без змін, поновити виконання судових рішень, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу. 
Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Кахрамановим Рустамом Нураятовичем, залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про стягнення грошових коштів залишити без змін.
Поновити виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             І. О. Дундар
 
                                                                     Є. В. Краснощоков 
 
В. І. Крат