КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 липня 2020  року місто Київ.
Справа № 755/5317/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9882/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                               Желепи О.В.,
суддів                                          Кулікової С.В., Олійника В.І. 
секретар судового засідання      Миронюк І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року (ухвалену в складі судді Арапіної Н.Є. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) 
 
у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» за участю приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько Миколи Миколайовича, боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду, визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу ,-
в с т а н о в и в:
03 квітня 2020 року скаржник ТОВ Фінансова компанія «Народна позика» звернулися до суду із скаргою за участю приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько Миколи Миколайовича, боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду, визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до якої просили визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько Миколи Миколайовича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.
Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду та наведені причини пропуску цього строку. Підставою для поновлення строків звернення до суду заявник зазначив, що постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, які винесені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Солонько Миколою Миколайовичем, були отримані заявником 13 березня 2020 року. 19 березня 2020 року заявник звернувся до суду зі скаргою про визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. Однак, 20 березня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, яка була отримана 03 квітня 2020 року їм повернуто скаргу. Всі вищенаведені обставини та враховуючи, що діяв карантин, просили поновити строк для оскарження дій виконавця.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року у задоволенні клопотання стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено.
 
Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» за участю приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько Миколи Миколайовича, боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду, визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу залишено без розгляду.
 
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, 22.06.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи,  ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права. Вказує на те, що ТОВ  «Фінансова компанія «Народна позика» у  скарзі просило поновити пропущений процесуальний строк для її подання, посилаючись на те, що датою отримання ТОВ „ФК „Народна позика" оскаржуваної Постанови приватного виконавця Солонька М.М. від 02.03.2020 р. є 13 березня 2020 року. Суд не врахував, що стягувач оскаржив дії виконавця 19 березня 2020 року, під час дії карантину. Повторно скарга була подана  03 квітня 2020 року, що також припадає на період дії карантину, установленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Відповідно до Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з пширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким було внесено зміни до розділ ІІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, строки звернення до суду продовжуються на строк дії карантину. Таким чином, ТОВ „ФК „Народна позика" не були пропущені строки на подання до суду скарги  на Постанову приватного виконавця Солонька М.М. від 02.03.2020 р. про повернення стягувачу виконавчого документа.
 
Також вказував, що при обмеженні, зокрема, оскарження бездіяльності приватного виконавця порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано строк учасникам справи для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «ФК» Народна позика» скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Інші учасники справи до суду не з`явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку на подання скарги та залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник пропустив строк звернення до суду, а зазначені заявником обставини суд не визнає поважними, оскільки юридична необізнаність не зупиняє перебіг процесуального строку.
Однак колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може враховуючи наступне.
 
Стаття 55 Конституції України визначає: кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
 
Таким чином, у разі незгоди з вищезазначеним рішенням, особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
 
Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
Як вбачається з матеріалів справи,  19 березня 2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» в межах десятиденного строку подало до суду скаргу на бездіяльність приватного виконавця.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» про визнання дій приватного виконавця неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу повернено заяву без розгляду, з тих підстав що скаржник в порушення положень абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України до скарги не додав доказів надіслання (надання) такої скарги іншим учасникам справи, а саме зазначеним у заяві заінтересованим особам: приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Молонько М.М., Морозюку В.В. та Морозюк С.В., натомість до суду подано скаргу та додані до неї документи у кількості учасників розгляду.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» отримало 03 квітня 2020 року. (а.с. 80-81)
 
З урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року, абзацу 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України, 03 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» повторно надіслало до суду скаргу на протиправну бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та додало до скарги докази направлення такої скарги іншим учасникам справи. (а.с. 92)
 
У скарзі просило поновити пропущений процесуальний строк для її подання, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, оскільки в межах десятиденного строку, а саме 19 березня 2020 року вони звернулися до Дніпровського районного суду зі скаргою на постанову приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, однак 20 березня 2020 року суд постановив ухвалу про повернення скарги без розгляду, копію якої представник скаржника отримав на руки 03 квітня 2020 року.
 
Згідно положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
За змістом ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Ураховуючи, що вперше ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» звернулося до суду із скаргою у строки встановлені ст. 449 ЦПК, при повторному зверненні до суду із скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» врахувало положення абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України, додавши до скарги докази її направлення іншим учасникам справи, та оскільки повернення скарги без розгляду не позбавляє права на повторне звернення до суду із такою скаргою, колегія суддів вважає, що строк при повторному зверненні до суду із скаргою пропущено з поважних причин.
 
Такого висновку апеляційний суд дійшов з урахуванням практики застосування Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР (далі Конвенція).
 
Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
 
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
 
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
 
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).
 
Відмовляючи у поновленні процесуального строку та повертаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, що позбавило скаржника ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» права доступу до суду на стадії виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
 
Також, судом першої інстанції не було враховано, що 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
 
Оскаржувана постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М.М. від 02.03.2020 року про повернення виконавчого документа стягувану по справі № 755/15132/17 про звернення стягнення на предмет іпотеки у виконавчому провадженні № 59552878 була отримана скаржником 13 березня 2020 року.Таким чином, десятиденний термін закінчувався 23 березня 2020 року, вже коли діяв карантин. Зі скаргою на постанову приватного виконавця  стягувач в суд повторно звернувся 03.04.2020 року, до закінчення карантину, установленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 „Про запобігання поширенню на території України гострої геспіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2",
 
Відтак, у даній справі процесуальні строки щодо звернення до суду із скаргою, встановлені ст. 449 ЦПК, продовжуються на строк дії такого карантину.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволені клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Враховуючи, що висновок суду про відмову у задоволенні клопотання про  поновлення пропущеного строку звернення до суду  та залишення скарги без розгляду, перешкоджає ТОВ «ФК» Народна позика» у доступі до суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374,  379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» задовольнити.
 
Ухвалу  Дніпровського районного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року скасувати.
 
Скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» за участю приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько Миколи Миколайовича, боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду, визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувану, - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Повний текст постанови  складено 23 липня 2020 року.
 
Головуючий:                              
 
       Судді: