П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/1477/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов С.В.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
24 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 01 листопада 2019 року, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, яке оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 177 від 13 грудня 2019 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 01 листопада 2019 року, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму.
Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви та неправомірність рішення відповідача про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги, позивач зазначив, що право на призначення та отримання вказаної допомоги він набув у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. При цьому, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.03.2018 року у справі №295/3191/17, позивач відзначив, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги з тих обставин, які визначені відповідачем, має місце лише за наявності понад дворічного строку саме між зміною груп інвалідності.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункт 8 рішення Міністерства оборони України від 13 грудня 2019 року № 177, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 01 листопада 2019 року внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 01 листопада 2019 року внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Так, в апеляційній скарзі Міноборони просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема, відповідач, посилаючись на сталу практику Верховного Суду, висловлену з приводу даної категорії справ, вказує на відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, оскільки зміна підстав для її призначення мала місце у понад дворічний строк. Одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням ступеня втрати працездатності позивачу вже була призначена та виплачена, а отже встановлення за результатами чергового огляду вищого ступеня втрати працездатності, що призвело до інвалідності не є окремою (самостійною) підставою для повторного призначення грошової допомоги. 
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи, що предметом оскарження в межах даної справи є рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, 14.06.2016 року, приймаючи участь в антитерористичній операції в складі ЗСУ, отримав перше поранення. 09.08.2017 року під час огляду органами МСЕК позивачу встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 015641 від 09 серпня 2017 року.
У зв`язку з цим була виплачена грошова допомога в сумі 22400, 00 грн.
В подальшому, 19.05.2018 року позивач отримав друге поранення у зв`язку з чим з 01.11.2019 року йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, про що видано довідку серії 12 ААБ № 549305 від 01.11.2019 року. Вказана обставина стала підставою для звернення ОСОБА_1 до відповідача  із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною підстав для її призначення.
Згідно із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеним в пункті 8 протоколу № 177 від 13.12.2019 року, відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 4 статті 16-3 3акону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тому немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності виплачена в сумі 22400,00 грн.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того, чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі по тексту - Закон України № 2232-XII).
Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон України №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 1 Закону України № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону України № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України № 2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 16-2    Закону України № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно ч.ч. 2, 4 ст.16-3 наведеного Закону передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, яким було доповнено частиною 4 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 21 грудня 1991 року №2011-ХІІ абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, яка прийнята відповідно до пункту 2 статті 16-2, пункту 9 статті  16-3  Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Згідно ч. 2 п. 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п. 11 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності), військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. 
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів справи, позивачу 09.08.2018 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної  з виконанням обов`язків військової служби, а з 01.11.2019 року встановлено II групу інвалідності, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги є норма пункту 4 статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ, де визначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
З даного приводу колегія суддів зазначає, що змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
Надаючи оцінку висновку відповідача, судова колегія відзначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачу 09 серпня 2017 року під час огляду органами МСЕК встановлено 20% втрати працездатності внаслідок першого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 015641 від 09 серпня 2017 року. У відповідності до довідки військово-лікарської комісії №368 від 05.07.2016 року в даному випадку мало місце осколкове вогнепальне поранення правої нижньої та лівої верхньої кінцівок. При цьому, позивач, будучи визнаний лише особою зі статусом інваліда війни, продовжив військову службу в ЗСУ.
Встановлення позивачу 01.11.2019 року ІІ групи інвалідності внаслідок другого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, про що видано довідку МСЕК серії 12 ААБ № 549305 від 01.11.2019 року, стало наслідком отримання останнім 19.05.2018 року мінно-вибухової травми нижніх кінцівок та черевної порожнини. Дана обставина засвідчується наявними у справі копією свідоцтва про хворобу №191-т (а.с. 18-19), довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2018 року №2/4134 (а.с. 21).
Тобто, аналізуючи вказане, судова колегія доходить до переконання, що в даному випадку ІІ група інвалідності була встановлена позивачу не внаслідок повторного медичного огляду та встановлення вищої групи інвалідності, а внаслідок первинного медичного огляду після отримання другого поранення, що жодним чином не пов`язане з пораненням, внаслідок якого позивачу було встановлено 20% втрати працездатності.
До того ж, факт встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок первинного медичного огляду засвідчується довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 549305 від 01.11.2019 року.  
Отже, висновки відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із закінченням дворічного строку після первинного встановлення позивачу відсотка втрати працездатності, є помилковими.
Інші підстави для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в рішенні комісії Міністерства оборони України від 13.12.2019 №177, не наведені.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що  пункт 8 рішення Міністерства оборони України від 13 грудня 2019 року № 177 про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності понад два роки після первинного встановлення втрати працездатності, суперечить вимогам Закону №2011-XII та підлягає скасуванню.
Також, апеляційний вважає обґрунтованими твердження суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі, передбаченому ч.1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.