ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 р.	Справа № 520/2028/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
представника позивача: Лисиченко С.М.,
представника відповідача: Бирки Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.06.20 року по справі № 520/2028/2020
          за позовом         Приватного підприємства "АМД 2014"  
          до         Головного управління ДПС у Харківській області                 
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Приватне підприємство "АМД 2014", звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №00000650511 винесене 25.11.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області про донарахування ПП «АМД 2014» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1251213 грн. та фінансових санкцій згідно ст.123 Податкового кодексу України в розмірі 21773,75 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване рішення контролюючого органу ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень та підлягає скасуванню, оскільки ПП «АМД 2014» дотримано вимог Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по господарським операціям з ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» за Договором №14/05/2019-А у травні 2019 року, ПП «АМД 2014» надано контролюючому органу належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання товару, який призначений для використання у господарській діяльності.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №00000650511 винесене 25.11.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Приватного підприємства "АМД 2014" судовий збір у сумі 19094 (дев`ятнадцять тисяч дев`яносто чотири) грн. 80 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено про правомірність висновків викладених в акті перевірки, відповідно до яких встановлено неможливість реального здійснення господарських операцій ПП «АМД 2014» з постачальником ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА», відтак зазначено, що позивачем в порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового Кодексу України завищено податковий кредит. 
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 22.09.2020 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 04.05.2007 Приватне підприємство "АМД 2014" зареєстровано в якості юридичної особи, станом на момент перевірки перебувало на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Харківській області, є платником податку на додану вартість з 03.12.2013.
Як свідчать матеріали справи, в період з 10.10.2019 по 17.10.2019 на підставі направлення на перевірку від 10.10.2019 №1278, виданого Головним управлінням ДПС у Харківські області, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.61.1, 61.2 ст.61, п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62, п.п.75.1.2 п.75.1, ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управляння ДПС у Харківській області від 09.10.2019 №1081, фахівцями контролюючого органу проведена позапланова виїзна документальна перевірка Приватного Підприємства «АМД 2014» з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо взаємовідносин з ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» за травень 2019 року, що відображено у податковій декларації з ПДВ за травень 2019 року та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг), отриманих від зазначеного вище контрагента постачальника.
Результати перевірки оформлені акт від 24.10.2019 року за №480/20-40-05-11-10/35069883 (далі - акт перевірки), у висновках якого зафіксовані наступні порушення Приватного Підприємства «АМД 2014»: вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1, п. 201.7 ст.201, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму ПДВ 1251213 грн., у тому числі за травень 2019 року у сумі 1251213 грн..
11.11.2019 позивачем подало до Головного управління ДПС у Харківській області заперечення на Акт, за наслідками розгляду яких 21.11. 2019 на адресу ПП «АМД 2014» надійшла відповідь Головного управління ДПС у Харківській області за №10075/10/20-40-05-11-16 від 20.11.2019 на заперечення на Акт щодо правомірності висновків контролюючих органів та залишення їх без змін.
На підставі вказаних вище висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 25.11.2019  №00000650511, яким визначена сума     грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 1251213,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 625606,50 грн.
Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Так, згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу, а відповідно до п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.
Відповідно до п. 201.10 ст. 210 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.
Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Згідно з п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом    193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 200.1 ст.200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Відповідно до п. 200.3                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                    при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього                                                                                                                                                                                Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з п.п. 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку    навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до п.201.15 ст.201 Податкового кодексу України, зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Отже, отримання податкової накладної є необхідною умовою правомірного формування податкового кредиту покупця товарів, робіт, послуг.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, позивачем заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00000650511 від 25.11.2019 в частині донарахування ПП «АМД 2014» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1251213 грн. та фінансових санкцій згідно ст.123 Податкового кодексу України в розмірі 21773,75 грн., тобто визначена вказаним податковим повідомленням - рішення сума штрафної (фінансової) санкції оскаржувалась не в повному обсязі - 625606,50 грн., а лише в частині - 21773,75 грн.
Як свідчать матеріали справи, в перевіряємому періоді ПП «АМД 2014» мало господарські взаємовідносини, зокрема, з ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА».
Так, 14.05.2019 між ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» та ПП «АМД 2014» укладено договір купівлі-продажу № 14/05/2019-А (далі-Договір 14/05/2019-А), відповідно до умов якого, ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА», як Продавець зобов`язався своєчасно поставити у власність ПП «АМД 2014», як Покупця товар - автомобілі, спецтехнику, міні навантажувачі (далі-Товар) на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 4.2 Договору 14/05/2019-А загальна сума Договору складає суму вартості Товару, поставленого в рамках даного Договору, та складає орієнтовано 8000000 грн.
Засобами платежів є національна валюта України - гривня. Покупець здійснює оплату Товару наступним чином: 5% вартості поставленого згідно видаткової накладної - протягом 5 банківських днів з моменту поставки Товару; 10 % вартості Товару - протягом 150 банківських днів з моменту поставки товару; 85 % вартості товару - протягом 180 банківських днів з моменту поставки Товару (п. 5.1 Договору 14/05/2019-А).
В період з 17.05.2019 по 29.05.2019 ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» поставив ПП «АМД 2014» Товар: мінівантажувачі самохідні, фронтальні, на коленому ходу, марка ВОВСАТ, модель S 850, календарний рік виготовлення 2012, модельний рік виготовлення 2012, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3769 с.м.3, тип дизельний, потужність 68.6 кВт., на загальну суму 7507208,01 грн., у тому числі суму ПДВ 1251213,00 грн.
Факт отримання ПП «АМД 2014» від ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» товару за Договором №14/05/2019-А та подальше його використання в господарській діяльності підтверджується наступними первинними документами: роздруківкою сертифіката походження Товару: мінівантажувачі самохідні, фронтальні, на коленому ходу, марка ВОВСАТ, модель S 850, календарний рік виготовлення 2012, модельний рік виготовлення 2012, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3769 с.м.3, тип дизельний, потужність 68.6 кВт; рахунком-фактурою №135/5 від 17.05.2019; видатковою накладною №135 від 17.05.2019; рахунком-фактурою №136/5 від 20.05.2019; видатковою накладною №136 від 20.05.2019; рахунком-фактурою №137/5 від 22.05.2019; видатковою накладною №137 від 22.05.2019; рахунком-фактурою №138/5 від 23.05.2019; видатковою накладною №138 від 23.05.2019; рахунком-фактурою №139/5 від 24.05.2019; видатковою накладною №139 від 24.05.2019; рахунком-фактурою №140/5 від 27.05.2019; видатковою накладною №140 від 27.05.2019; рахунком-фактурою №141/5 від 28.05.2019; видатковою накладною №141 від 28.05.2019; рахунком-фактурою №142/5 від 29.05.2019; видатковою накладною №142 від 29.05.2019; рахунком-фактурою №143/5 від 29.05.2019; видатковою накладною №143 від 29.05.2019; оборотно-сальдовою відомістю по рахунку № 631 за травень 2019 року (контрагент: Авторейд ЮА); оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №281 за 2 квартал 2019 року (контрагент: Авторейд ЮА без зазначення суми ПДВ);
- договором поставки №01\0619 від 03.06.2019 (далі-Договір№ 01\0619), відповідно до умов якого ПП «АМД 2014» зобов`язалося поставити ТОВ «ЛИГЕЯ» товар, найменування якого зазначається в рахунках-фактурах Постачальника; первинними документами, які підтверджують факт поставки товару: мінівантажувачів самохідних, фронтальних ВОВСАТ на загальну суму 7676422,40 грн.. відповідно до умов Договору №01\0619, а саме: рахунком-фактурою №СП-0001115 від 13.06.2019; видатковою накладною №РН-000560 від 13.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001114 від 12.06.2019; видатковою накладною №РН-000559 від 12.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001110 від 11.06.2019; видатковою накладною №РН-000556 від 11.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001107 від 10.06.2019; видатковою накладною №РН-000552 від 10.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001106 від 10.06.2019; видатковою накладною №РН-000551 від 10.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001105 від 10.06.2019; видатковою накладною №РН-000550 від 10.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001098 від 07.06.2019; видатковою накладною №РН-000545 від 07.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001097 від 07.06.2019; видатковою накладною №РН-000544 від 07.06.2019 року; рахунком-фактурою №СП-0001092 від 06.06.2019; видатковою накладною №РН-000539 від 06.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001088 від 05.06.2019; видатковою накладною №РН-000534 від 05.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001081 від 04.06.2019; видатковою накладною №РН-000529 від 04.06.2019; рахунком-фактурою №СП-0001080 від 04.06.2019; видатковою накладною №РН-000528 від 04.06.2019; рахунком-фактурою № СП-0001079 від 03.06.2019; видатковою накладною №РН-000528 від 03.06.2019; оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №316 за червень 2019 року (контрагент: ТОВ «ЛИГЕЯ»);
- договором № 020919-1 про відступлення права вимоги (переведення (боргу) від 02.09.2019, відповідно до умов якого ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» передає належне йому право вимоги на суму 181500,00 грн., згідно з договором поставки №14/05/2019-А від 14.05.2019, укладений між ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» та ПП «АМД 2014» (далі- Основний Договір), а ТОВ «ЛИГЕЯ» приймає право вимоги за Основним Договором;
- договором № 030919-1 про відступлення права вимоги (переведення (боргу) від 03.09.2019, відповідно до умов якого ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» передає належне йому право вимоги на суму 7325780,01 грн., згідно з договором поставки №14/05/2019-А від 14.05.2019, укладений між ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» та ПП «АМД 2014» (далі- Основний Договір), а ТОВ «ЛИГЕЯ» приймає право вимоги за Основним Договором;
-    договором №10919 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.09.2019, укладений між ТОВ «ЛИГЕЯ» та ПП «АМД 2014». Відповідно до умов якого, зобов`язання між ТОВ «ЛИГЕЯ» та ПП «АМД 2014» за Договором № 14/05/2019-а на суму 7507208 грн. вважаються припиненими. Зобов`язання між ТОВ «ЛИГЕЯ» та ПП «АМД 2014» за Договором № 01/0619 вважаються припиненими частково в сумі 7507208 грн. Заборгованість ТОВ «ЛИГЕЯ» перед ПП «АМД 2014» за Договором № 01/0619 складає в розмірі 169214,39 грн.;
-    актом №1-0919 про зарахування зустрічних однорідних вимог, підписаний 05.09.2019    між ТОВ «ЛИГЕЯ» та ПП «АМД 2014».
Судовим розглядом встановлено, що отримання прибутку та економічної доцільності вказаної вище господарської операції за Договором №14/05/2019-А підтверджується бухгалтерською довідкою від 11.11. 2019. Факт оприбуткування в бухгалтерському обліку придбаної послуги у ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» та подальше її використання в господарській діяльності підприємства підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахункам 361 в розрізі контрагента - покупця ТОВ «ЛИГЕЯ».
З урахуванням вимог ст.201 Податкового кодексу України, за результатами вчинення господарських операцій за Договором №14/05/2019-А, ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» виписано наступні податкові накладні: № 133 від 17.05.2019 на суму 1210000 грн., у тому числі ПДВ 201666,67 грн.; №134 від 20.05.2019 на суму 1116640 грн., у тому числі ПДВ 186106,67 грн.; №135 від 22.05.2019 на суму 680000 грн., у тому числі ПДВ 113333,33 грн.; №136 від 23.05.2019 на суму 1206640 грн.; №137 від 24.05.2019 на суму 695000 грн., у тому числі ПДВ 113333,33 грн.; №138 від 27.05.2019 на суму 984000 грн., у тому числі ПДВ 164000 грн.; №139 від 28.05.2019 на суму 745000 грн., у тому числі ПДВ 124166,67    грн.; №140 від 29.05.2019 на суму 560000 грн., у тому числі ПДВ 93333,33 грн.; №141 від 29.05.2019 на суму 310000 грн., у тому числі ПДВ 51666,67 грн.
Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту за травень 2019 року у сумі 1251213,34 грн., відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за травень 2019 року.
Зазначені податкові накладні зареєстровані в ЄРПН, що не заперечується податковим органом.
Первинні документи по взаємовідносинах позивача з контрагентами оформлені належним чином та у відповідності до приписів чинного законодавства України, документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу положень ст.44 Податкового кодексу України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1994 року № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичною сили.
На час укладання договорів вказані контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.
Матеріалами справи підтверджено, що товари, придбані та отримані позивачем у вищезазначених контрагентів, використані позивачем для забезпечення господарської діяльності та відображені у податковому обліку позивача.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» виконало свої зобов`язання за Договором 14/05/2019-А, а ПП «АМД 2014» прийняло товар за цим договором, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку ПП «АМД 2014».
Зазначене дає підстави вважати, що ПП «АМД 2014» дотримано вимог Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по господарськім операціям з ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» за Договором №14/05/2019-А у травні 2019 року. ПП «АМД 2014» надано контролюючому органу належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання товару, який призначений для використання у господарській діяльності.
Зі змісту акта перевірки та апеляційної скарги встановлено, що підставою для висновку контролюючого органу про те, що у ПП «АМД 2014» відсутні підстави для віднесення до складу витрат та формування податкового кредиту отримані послуги в перевіряємий період слугували наступні підстави:
-  ненадання ПП «АМД 2014» пояснень та документального підтвердження щодо транспортування, зберігання мінівантажувачів самохідних, фронтальних ВОВСАТ та їх реєстрація в Держтехнагляді та постановки на облік;
-  відсутність у видаткових та податкових накладних, які зареєстровано в ЄРП інформації, яка може ідентифікувати мінівантажувачі самохідні, фронтальні ВОВСАТ, а саме: номера шасі (кузова, рами); маси, об`єму двигуна, типу пального; кольору; року випуску; транзитних номерів;
-  відсутність акту-прийому передачі транспортних засобів;
-  наявна інформація, яка находиться в базах даних ГУДПС у Харківській області, а також податкова інформація щодо ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» та ТОВ «ЛИГЕЯ», відповідно до якої встановлено неправомірне визначення сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг та сум податкових зобов`язань при продажу товарів/послуг, з урахуванням реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для перевезення га зберігання мінівантажувачів самохідних, фронтальних ВОВСАТ в кількості 13 штук.
Стосовно доводів контролюючого органу щодо неподання позивачем документів щодо реєстрація мінівантажувачів самохідних, фронтальних ВОВСАТ в Держтехнагляді та їх постановки на облік, колегія суддів зазначає наступне.
Процедуру відомчої реєстрації (далі - реєстрація) та ведення обліку технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування до яких відноситься мінівантажувач самохідний, фронтальний ВОВСАТ, регулюється Порядком відомчої реєстрації та ведення обліку великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.01.2010 № 8 (надалі - Порядок).
Відповідно до п. 6 Порядку, юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи (далі - власники) зобов`язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України.
Згідно з п.п. 7-9 Порядку, реєстрація, перереєстрація, тимчасова реєстрація, взяття на облік та зняття з обліку технологічного транспортного засобу здійснюється після перевірки територіальними органами Держпраці наявності обтяжень машини за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Експлуатація незареєстрованих технологічних транспортних засобів забороняється.
Перед реєстрацією кожного технологічного транспортного засобу проводиться його державний технічний огляд (далі - технічний огляд), про що складається акт технічного огляду і видається талон, зразок якого затверджується Держпраці.
Технічний огляд технологічних транспортних засобів проводиться щороку відповідно до порядку проведення державного технічного огляду великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, який встановлюється Держпраці.
На технічно несправні технологічні транспортні засоби талони про проходження технічного огляду не видаються. Видача талона про проходження технічного огляду може бути здійснена тільки після усунення несправностей і повторного проведення технічного огляду.
Тобто, метою реєстрації технологічних транспортних засобів та поставлений їх на облік, є контроль держави щодо дотримання власниками такого транспортного засобу охорони і безпеки праці під час їх експлуатації. А отже, вимоги щодо реєстрації транспортного засобу протягом 10 днів з дня його придбання стосуються лише юридичних і фізичних осіб, які є власниками технологічних транспортних засобів, які експлуатують їх.
Судовим розглядом встановлено, що ПП «АМД 2014» придбав вищезазначені мінівантажувачі самохідні, фронтальні ВОВСАТ у ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» з метою їх перепродажу, а не експлуатації (використання у господарській діяльності), у останнього не виникло обов`язку щодо реєстрації їх в Держтехнагляді та постановки на облік. Доказів фактичної експлуатації позивачем придбаних мінівантажувачів матеріали справи не містять, відповідачем вказану обставину не доведено.
Стосовно неподання позивачем документів щодо транспортування, зберігання мінівантажувачів самохідних, фронтальних ВОВСАТ та акту-прийому передачі транспортних засобів, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з п.2 «Загальні положення» акту перевірки, в ході проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» за травень 2019 року ПП «АМД 2014» було надано, зокрема, договір оренди №А-182П від 31.12.2013, відповідно до умов якого вбачається, що ПП «АМД 2014» орендує у ПАТ «ЗАВОД ПРОМЗВ`ЯЗОК» наступні приміщення: приміщення 7-го поверху корпусу «Б-8 №157 площею 39 м.кв., а також частину приміщення загального використання площею 13.6 кв.м., всього 52.6 кв.м; частину складу металів площею 200,0 кв.м.; кран козловий, призначений для піднімання та переміщення вантажів, реєстраційний номер 16143, який знаходиться і функціонує на території складу металів орендодавця. Додатковою угодою від 07.12.2018 дію договору продовжено до 31.12.2019.
Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що висновки податкового органу щодо відсутні підстав для віднесення до складу витрат та формування податкового кредиту за отримані послуги в перевіряємий період у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують факт наявності виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні ПП «АМД 2014» для зберігання придбаного Товару за Договором 14/05/2019-А, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Крім того, наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є документами первинного бухгалтерського обліку та визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, зокрема, не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а та від 05.09.2019 у справі № 520/10016/18.
Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.
Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 11.09.2018 у справах №804/4787/16, №815/6105/17.
Отже, транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, суд приходить до висновку, що відсутність ТТН або наявність у них певних неточностей не може свідчити про відсутність реального характеру господарської операції.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доводи контролюючого органу про не підтвердження факту поставки товару за Договором 14/05/2019-А, у зв`язку з відсутністю ТТН, є необґрунтованими, оскільки набуття права власності на товар підтверджуватись вищезазначеними видатковими накладними та документами первинного бухгалтерського обліку з яких вбачається фактичний рух активів та зміну у зобов`язаннях ПП «АМД 2014» податків.
Стосовно доводів податкового органу про відсутність у видаткових та податкових накладних, які зареєстровано в ЄРП, інформації, яки може ідентифікувати мінівантажувачі самохідні, фронтальні ВОВСАТ, а саме: номери шасі (кузова, рами); маси, об`єму двигуни, тину пального; кольору; року випуску; транзитних номерів, колегія суддів зазначає наступне.
Так, основними нормативними актами, які встановлюють вимоги до форми та змісту первинних документів в бухгалтерському обліку є: Закон України від 16.07.1999 № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон № 996); Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (надалі - Положення № 88).
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Мета складання первинних документів - зафіксувати факт господарської операції.
Отже, первинний документ не підтверджує здійснення господарської операції, а лише містить відомості про неї.
Первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено ч.2 ст.9 Закону № 996, а саме: назва документа (форми); дата складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Крім того, залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені такі додаткові реквізити, які не є обов`язковими (пп. 2.4 Положення № 88): ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру; номер документа; підстава для здійснення операцій; дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, тощо.
Наявність усіх реквізитів на документі надає йому юридичної сили та доказовості. Реквізити, які не відносяться до обов`язкових, можна не заповнювати. На цьому наголосило Міністерство фінансів України в листі від 15.01.2015 № 31- 11410-08-10/871.
Первинні документи можуть бути складені в електронному вигляді або на папері.
Слід зазначити, що електронний документ, який складено відповідно до вимог чинного законодавства та містить усі необхідні реквізити, має таку ж юридичну силу, як і документ, складений у паперовому вигляді (лист ДФС від 04.01.2017 № 30/6/99-99-15-02-02-15) та має бути підписаний електронним підписом (ЕП) уповноваженої особи.
Посилання контролюючого органу про обов`язковість зазначення у первинних документах (видатковій та податковій накладних): номера шасі (кузова, рами); маси, об`єму двигуна, типу пального; кольору; року випуску; транзитних номерів, є помилковим, оскільки законодавством на час вчинення ПП «АМД 2014» та ТОВ «АВТОРЕЙД ЮА» господарський операцій не вимагало обов`язкового зазначення таких реквізитів.
Крім того, сукупність наданих ПП «АМД 2014» під час проведення перевірки первинних документів, що стосуються поставки товару в перевіряємий період за вказаними в акті перевірки видатковими та податковими накладними та документи щодо подальшого використання вказаного Товару у власній господарській діяльності, свідчить про реальний характер правочину. Відсутність зазначених вище реквізитів не може бути самостійною підставою для твердження про відсутність здійснення поставки товару в перевіряємий період.
Стосовно доводів апеляційної скарги про застосування під час проведення перевірки наявної інформації, яка находиться в базах даних ГУДПС у Харківській області, а також податкової інформації щодо ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» та ТОВ «ЛИГЕЯ», колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту описової частини акту перевірки, в базах даних ГУДПС у Харківській області наявна інформація, а також податкова інформація щодо ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» та ТОВ «ЛИГЕЯ», відповідно до якої встановлено неправомірне визначення сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг та сум податкових зобов`язань при продажу товарів/послуг, з урахуванням реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для перевезення та зберігання мінівантажувачів самохідних, фронтальних ВОВСАТ в кількості 13 штук.
При цьому, будь - яких інших даних, в тому числі даних зустрічних звірок, перевірок, інших даних, добутих шляхом здійснення визначеного законом податкового контролю, контролюючим органом в підтвердження своїх висновків в акті перевірки не наводиться та до суду не надано. У межах перевірки ПП «АМД 2014» контролюючим органом не досліджено можливість залучення ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» та ТОВ «ЛИГЕЯ» матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період вчинення господарських операцій.
Відтак, колегія суддів вважає посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, безпідставними оскільки, під час її складання будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, тобто не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже оформлення вказаного Акту з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №817/992/15.
Крім того, будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.
Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 817/992/15.
Внесена до ІС «Податковий блок» інформація використовується податковими органами для інформаційно-аналітичного забезпечення їхньої діяльності і не зумовлює для платника податків змін у структурі податкових зобов`язань та податкового кредиту.
Крім того, наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 по справі №804/13206/13, від 02.04.2019  по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 по справі №822/1602/13-а.
З приводу доводів податкового органу про наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів позивача, колегія судді зазначає наступне.
Так, сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Таким чином, в такого роду спорах, посилання фіскального органу на протоколи допиту свідків у кримінальній справі, де ще немає вироку по справі - не є належним доказом.
Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від від 20.02.2018 у справі №826/6280/13-а.
Таким чином, не заслуговують на увагу посилання контролюючого органу щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки вказаний факт не може бути беззаперечним свідченням безтоварності спірної операції.
Як вбачається зі змісту акту перевірки, під час перевірки було використано лише дані систем автоматизованого співставлення податкових даних та податкову інформацію, при цьому не надано належну оцінку первинній документації щодо господарських взаємовідносин позивача з контрагентами.
Крім того, в матеріалах справи відсутні вироки судів за ст.205 та 205-1 Кримінального кодексу України, такі що набрали законної сили та якими встановлено факти фіктивності господарських операцій між позивачем та ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА», ТОВ «ЛИГЕЯ».
Разом з тим, надані позивачем первинні документи в сукупності із іншими дослідженими судом доказами є достатніми доказами реального виконання господарських операцій.
Отже висновки акту перевірки по взаємовідносинам ПП "АМД 2014" з ТОВ «АВТОТРЕЙД ЮА» та ТОВ «ЛИГЕЯ» спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи.
Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України                                                                                                                                             суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.
Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов`язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентами їх зобов`язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.
Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії". У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
При цьому, колегія суддів зазначає про необхідність дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені податковим органом аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами.
Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.
Предметом правочинів між позивачем та його контрагентом є роботи та послуги, котрі не обмежені в цивільному обороті, зміст прав та обов`язків сторін спірних правочинів не суперечать закону.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку правомірного висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства "АМД 2014" підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року по справі №520/2028/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року