09.09.20
22-ц/812/252/20
Провадження №22-ц/812/252/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       09 вересня 2020 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Бондаренко Т.З.,
суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання- Горенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу   № 489/1975/17 за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення, яке постановлено Ленінським районним судом м. Миколаєва під головуванням судді  Рум`янцевої Н.О. у приміщенні цього суду 09 листопада 2018 року за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
про виділ в натурі частки майна, що є спільною часткою власністю та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а :
      У квітні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є спільною часткою власністю та встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Позивач зазначає, що він є власником Ѕ частки житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року; ОСОБА_2 є власником іншої Ѕ частки того ж будинку та господарських споруд. Після набуття права власності на частки домоволодіння співвласники не можуть дійти згоди щодо порядку користування домоволодінням з господарськими спорудами і будівлями та земельною ділянкою.
Посилаючись на вказане, а також на технічну можливість, позивач просив виділити в натурі Ѕ частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв. м. та Ѕ частки господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування земельною ділянкою за цією ж адресою, надавши йому у користування земельну ділянку площею 240 кв. м.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2018 року позов задоволено. Судом ухвалено виділити ОСОБА_1 з ідеальною часткою Ѕ домоволодіння АДРЕСА_1 частину житлового будинку: літ А-1-2 в складі приміщень: 1-3 (коридор) площею 7,5кв.м.; 1-8 житлова кімната площею 14,6 кв. м.; 1-10 коридор площею 11,1 кв. м.; 1-11- вбиральня площею 3,4 кв. м.; 1-12 ванна кімната площею 8,9 кв. м.; 1-13 веранда площею 13,7 кв. м.. З площею забудови 55,85 кв. м., інвентаризаційною вартістю - 242159,46 грн., що складає 43,5% від вартості садиби в цілому.
По господарським будівлям та спорудам: одноповерхову будівлю гаража літ. Б площею забудови 21,3 кв.м., інвентаризаційною вартістю 16619 грн. - цілком, що дорівнює 2,98% від вартості садиби в цілому; одноповерхову будівлю сараю літ. Л площею забудови 2,0 кв.м. інвентаризаційною вартістю 647 грн. - цілком, що дорівнює 0,12% від вартості садиби в цілому; Ѕ частки Огорожі №№6,7,8,9 інвентаризаційною вартістю 12389 грн., що дорівнює 2,22% від вартості садиби в цілому; Ѕ частки Споруди №№ 1,11 інв. вартістю 7296 грн., що дорівнює 1,31% від вартості садиби в цілому.
Виділено ОСОБА_2 з ідеальною часткою Ѕ домоволодіння АДРЕСА_2 по житловому будинку: літ. А-1-2 приміщення: 1-9 кухня площею 13,1 кв. м.; 1-4 житлова кімната площею 15,1 кв. м.; 1-5 житлова кімната площею 9,1 кв. м.; 1-6 коридор площею 9,1 кв. м.; 1-7 житлова кімната площею 9,2 кв. м. Всього загальної площі – 55,6 кв. м., житлової площі – 33,4 кв. м. Інвентаризаційною вартістю 227433,54 грн., що дорівнює 40,85% від вартості садиби в цілому.
По господарським будівлям та спорудам: одноповерхова будівля літньої кухні літ Г площею забудови 14,3 кв.м. - цілком. Інвентаризаційною вартістю 15579грн., що дорівнює 2,8% від вартості садиби в цілому; заглибленої будівлі погребу літ Дпд площею 8,4 кв.м. інвентаризаційною вартістю 4190 грн. - цілком, що дорівнює 0,75% від вартості садиби в цілому; одноповерхова будівля вбиральні літ М. площею забудови 1,9 кв.м. інвентаризаційною вартістю 2187грн. - цілком, що дорівнює 0,39% від вартості садиби в цілому; одноповерхова будівля сараю літ. О площею забудови 3,25 кв.м. інвентаризаційною вартістю 3372 грн. - цілком, що дорівнює 0,6% від вартості садиби в цілому; одноповерхова прибудови веранди до будівлі літньої кухні літ г1 площею забудови 8,6 кв.м. інвентаризаційною вартістю 5160 грн. - цілком, що дорівнює 0,93% від вартості садиби в цілому; Ѕ частки Огорожі №№6,7,8,9 інвентаризаційною вартістю 12389 грн., що дорівнює 2,22% від вартості садиби в цілому ; Ѕ частки Споруди №№ 1,11 інв. вартістю 7296 грн., що дорівнює 1,31% від вартості садиби в цілому. 
Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_1 Ѕ частку земельної ділянки садиби по АДРЕСА_1 , площею 240 кв. м., в тому числі: під забудовою частки житлового будинку літ А-1-2 тобто під частиною будинку, що складають відокремлену квартиру - 55,85 кв. м.; під одноповерховій будівлі гаражу літ Б - 21,3 кв. м.; під одноповерховій будівлі сараю літ Л - 2,0 кв. м.. Всього під забудовою - 79,15 кв. м. в тому числі під житлом - 55,85 кв. м. Під проходами та дворовою територією – 160,85 кв. м; у користування ОСОБА_2 Ѕ частку земельної ділянки садиби по АДРЕСА_1 , площею 240 кв.м., в тому числі: під забудовою частки житлового будинку літ А-1-2 тобто під частиною будинку, що складають відокремлену квартиру - 75,65 кв. м.; під одноповерховій будівлі літньої кухні літ. Г – 14,3 кв. м.; під одноповерховій будівлі вбиральні літ М - 1,9 кв. м; під одноповерховій будівлі сараю літ О - 3,25 кв. м.; під одноповерховою прибудовою веранди до будівлі літньої кухні літ г1 - 8,6 кв. м.. Всього під забудовою - 103,7 кв. м. в тому числі під житлом - 75,65 кв.м. Під проходами - 35,18 кв. м., та дворовою територією - 101,12 кв. м..
Частина земельної ділянки садиби, що пропонується для виділення в користування ОСОБА_2 обмежена лініями від лівого переднього кута фасаду АБ- 28,98 м, поворот направо 90 град, - БВ - 16,6 м, поворот направо 90 град ВГ – 1,5 м., поворот направо ГД-8,53 м., поворот наліво ДЕ – 14 м., поворот направо 90 град ЕЖ – 4,0 м. поворот наліво 90 град ЖЗ – 2,0 м., поворот наліво 90 град З1І – 11,92 м.
Постановляючи вказане рішення, районний суд виходив з того, що відповідно до висновку експертного дослідження приватного підприємства експертного центру «Поділля» від 23 червня 2018 року, з урахуванням існуючого планування житлового будинку та садиби в цілому, наявна технічна можливість для виділення в натурі частки житлового будинку та виділ реальної частки із спільного часткового нерухомого майна (з мінімально можливим відхиленням від розміру ідеальних часток), а також, що відповідачка просила провести поділ спірного домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідною часткою прилеглих до нього господарських будівель та споруд відповідно саме до вказаного висновку експертного дослідження, який і було покладено судом в основу свого рішення. 
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, за яким призначити повторне слухання справи в першій інстанції, оскільки судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та без урахування обставин справи, які є важливими для правильного вирішення с пору.
       В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначав про те, що рішення ухвалено за його відсутності, що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, в тому числі і на подачу заяви про відвід судді.
       В апеляційній скарзі вказано, що на момент надання висновку про експертне дослідження, а саме на 23 червня 2018 року ОСОБА_3 не мав права на проведення даного виду робіт, у зв`язку з тим, що всі свідоцтва на право проведення даних експертиз та досліджень були скасовані, тоді як суд, в порушення вимог процесуального закону не перевірив вказані обставини. 
       В порушення вимог та порядку встановлених «Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» від 18 червня 2007 року із змінами від 12 вересня 2014 року судом не було отримано висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна з урахуванням перепланування необхідного для відокремлення виділених часток, на які (перепланування) не було отримано дозволи відповідних державних служб. Також при виділенні в натурі земельної ділянки не досліджувалась кадастрова справа з відповідними координатами як самої земельної ділянки, так і об`єктів нерухомості, що знаходяться на даній території та не залучено спеціаліста з геодезії.
       В порушення вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» при здійсненні оцінки спірного майна експерт не проводив його огляд, в зв`язку з чим не було враховано відсутність фундаменту під будинком, затоплення підземними водами, рік введення в експлуатацію будинку- 1959 рік, фактичний стан господарських будівель та інше, що призвело до значного завищення ринкової вартості.
       Таким чином, апелянт зазначає, що розподіл спільного майна здійснено на підставі документу, який розроблено в порушення чинного законодавства та який не може бути доказом у справі. 
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.
      Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частини першої, другої  статті 367 ЦПК України , суд апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Частиною другою ст. 376 ЦПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
            Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом,  ОСОБА_1 є власником Ѕ частки домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року; що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а.с. 48-50).
Власниками іншої частки домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд є відповідачка ОСОБА_2 – Ѕ частки домоволодіння на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 48-50).
Згідно технічного паспорту КП ММБТІ на садибний житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 12 жовтня 2016 року, виготовленого 23 квітня 2018 року садиба за вказаним адресом розташована на земельній ділянці площею 480 м. кв. (а.с. 7).
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду на захист у разі його порушення невизнання, або оспорювання у спосіб встановлений законом.
Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить виділити йому в натурі у власність належну йому Ѕ частину вказаного житлового будинку та господарських споруд, а також встановити порядок користування земельною ділянкою площею 240 м. кв. 
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності – це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. 
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.
Згідно п. 18 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04 жовтня 91 року з подальшими змінами у справах даної категорії, суд з метою забезпечення своєчасного і правильного розгляду запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати на ряду з іншими доказами, в тому числі і висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі відповідно до належних співвласникам часток, а у необхідних випадках- органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної інспекції про допустимість пов`язаних з цим переобладнань.
Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у даній справі судову будівельно-земельно-технічну експертизу з метою визначення можливості виділення частки житлового будинку і встановлення порядку користування земельною ділянкою (том 1 а.с. 98, 102).
31 жовтня 2012 року до суду надійшло клопотання експерта про необхідність надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а саме геодезичної зйомки спірної земельної ділянки виконаною спеціалізованою ліцензованою організацією, з планом та розмірами фактичних меж та фактичною площею, технічний паспорт МБТІ та проведення оплати призначеної судом експертизи в розмірі 6000 грн. (том 1 а.с. 119).
В зв`язку з невиконанням вказаного клопотання експерта, судовим експертом 15 січня 2018 року направлено до суду повідомлення про неможливість дачі висновку та повернення ухвали суду від 19 жовтня 2017 року без виконання (том 1 а.с 121-122). 
27 лютого 2018 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та зробив фотокопії, про що свідчить його підпис на відповідній заяві (том 1 а.с.125, 126).
В подальшому до суду надійшов висновок експертного дослідження Експертного центру «Поділля» від 23 червня 2018 року. Із змісту вказаного висновку вбачається, що його проведено за заявою ОСОБА_2 спеціалістом ОСОБА_3 (а.с. 135-188). 
Відповідно до вимог ст.ст. 72, 102 ЦПК України, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідних для з`ясування необхідних обставин справи, а висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством, який може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно з вимогами Закону України «Про судову експертизу» до проведення експертиз залучаються фахівці, які відповідно до закону отримали кваліфікацію судового експерта з відповідної експертної спеціальності та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. 
Положеннями ст. 74 ЦПК України визначено, що спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). 
За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та встановлюються поміж іншим такими засобами як висновок експерта. 
Покладаючи в основу ухваленого судового рішення наданий відповідачкою ОСОБА_2 та виготовлений за її заявою, висновок від 23 червня 2018 року експертного центру «Поділля», суд помилково прийняв як експертний висновок, тоді як наведеним вимогам закону він не відповідає і містить посилання на те, що саме спеціалісту були запропоновані запитання для дослідження на які і було надано висновок саме спеціалістом ОСОБА_3 яким і вчинено особистий підпис.
В той же час, враховуючи, що районним судом спеціаліст у справі не призначався, а також, що питання стосовно технічної можливості та визначення варіантів виділу часток у спірному будинку не віднесено до компетенції спеціаліста в розумінні ст. 74 ЦПК України, зазначений висновок не можна вважати належним доказом у справі.
Крім цього в матеріалах справи не міститься доказів щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи в судовому засіданні від 09 листопада 2018 року в якому ухвалено оскаржуване рішення.
Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату , час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, таке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
       Враховуючи, що оскаржуване рішення ухвалено без належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення згідно ч.3 ст. 376 ЦПК України.
       Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.        
Згідно положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
       Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачу ОСОБА_1 роз`яснено право заявити клопотання у даній справі про призначення судової будівельно-земельної –технічної експертизи, в зв`язку з чим оголошувалась перерва у судовому засіданні. Враховуючи, що позивач підтримав апеляційну скаргу, проте клопотання про призначення експертизи не заявив, однак розгляд даної справи без проведення технічної експертизи є неможливим, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2019 року була призначена будівельно-земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Миколаївської регіональної торгівельно-промислової палати (т. 2 а.с. 81-83).
       Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року частково задоволено клопотання експерта та додатково надано для проведення дослідження інвентарну справу МБТІ на спірне домоволодіння.
       03 вересня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання експертної установи про надання додаткових матеріалів, а саме кадастрової зйомки земельної ділянки 
АДРЕСА_3 вересня 2019 року провадження у справі поновлено та призначено дату розгляду для вирішення вказаного клопотання. В судове засідання сторони не з`явились. Клопотання експерта надсилалось для відома та виконання позивачу, проте витребуваних матеріалів до суду не надано, заяв клопотань в зв`язку з цим питанням не заявлялось, в зв`язку з чим, в задоволенні клопотання експерта було відмовлено, а справу направлено для проведення експертного дослідження (т.2 а.с.143). 
       20 січня 2020 року на адресу суду надійшло повторне клопотання експерта, в якому зазначено, що в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив про необізнаність щодо клопотання про надання додаткових матеріалів та сплачувати вартість експертизи відмовляється. Крім того останній вказував, що він проти проведення експертизи. Вказане клопотання експерта судом направлялось позивачу неодноразово, а саме 22 січня 2020 року, 10 лютого 2020 року та 28 лютого 2020 року (т.2 а.с. 158-163).
22 квітня 2020 року до суду надійшло повідомлення судового експерта №115-100 від 15 квітня 2020 року про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи та залишення ухвали апеляційного суду від 29 травня 2019 року без виконання та справу повернуто до суду (а.с. 144-146).
       Справа неодноразово призначалась до розгляду в судовому засіданні: на 27 травня 2020 року, 24 червня 2020 року та 15 липня 2020 року та останнє на 09 вересня 2020 року. На призначені судом дати розгляду справи сторони не з`являлись. Від ОСОБА_1 надходили заяви про перенесення розгляду справи з метою запобігання поширенню коронавірусу.
В той же  час, відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України з 12 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. встановлено карантин. 
Наступними Постановами Кабінету Міністрів України цей карантин неодноразово продовжувався, останньою Постановою від 26 серпня 2020 року №760 карантинні заходи продовжені до 31 жовтня 2020 року.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 31 березня 2020 року розділ ХII «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
Тобто вказаним законом процесуальні строки було автоматично продовжено на строк дії карантину. 
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 р. №731-IX. 
Вказаним законом №731-IX пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18 червня 2020 року, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". 
Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
08 вересня 2020 року на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшла чергова  заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, в якій він посилається на те, що не може прийняти участь в судовому засіданні з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби. 
Проте як вбачається з п.20 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року № 641 до переліку осіб, які підлягають самоізоляції включено людей похилого віку (старше 60 років), проте позивач не відноситься до даної категорії осіб. 
Крім того, ОСОБА_1 до заяви про відкладення розгляду справи не надав доказів того, що він входить до переліку осіб у системі мобільного додатку «Дія» або підлягає обсервації. 
При направленні повістки 26 червня 2020 року Миколаївським апеляційним судом учасникам справи було роз`яснено положення ч.4 ст. 212 ЦПК України щодо можливості в період запровадження карантину брати участь у судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів ( за допомогою системи EasyCom).
Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією запроваджується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 22 травня 2020 року, зокрема, регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
За таких обставин відсутня заборона щодо користування транспортними засобами для пасажирських перевезень.
На будь, які перешкоди, які можна вважати поважними причинами неявки ОСОБА_1 в судове засідання, в тому числі і на незадовільний стан здоров`я, останній не посилався. Миколаївський апеляційний суд облаштовано встановленими законом протиепідеміологічними засобами та суд працює з дотриманням законодавчо встановлених обмежень. 
Також в своїх заявах до суду позивач не висловлював намір, щодо надання витребуваних експертом доказів та оплати вартості проведення призначеної експертизи чи то намірів надання будь-яких інших доказів.
        ОСОБА_2 04 вересня 2020 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність.
       Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       В порушення наведених норм процесуального закону, позивач не надав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, необхідних для встановлення факту технічної можливості виділу належної йому частки в спільній частковій власності, а саме в житловому будинку АДРЕСА_1 , а також варіантів такого виділу з метою вирішення заявленого ним спору. Відсутність вказаних доказів унеможливлює можливість задоволення позову про поділ житлового будинку, який є спільною частковою власністю сторін у справі. За такого в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є спільною часткою власністю та встановлення порядку користування земельною ділянкою необхідно відмовити. 
       Дане рішення не є перешкодою для можливого звернення до суду в подальшому при наявності відповідних висновків експерта.
03 квітня 2019 року позивачем до суду апеляційної інстанції подано заяву про постановлення окремої ухвали за фактом вчинення кримінального правопорушення, яке полягає в складанні завідомо неправдивого висновку про дослідження ОСОБА_3 . Проте, ознак кримінального правопорушення в діях останнього, як спеціаліста, як він себе іменував в зазначеному дослідженні, колегія суддів не вбачає, тому підстави для винесення окремої ухвали відсутні. 
Не підлягає задоволенню вимога апелянта щодо ухвалення у справі нового рішення за яким призначити повторне слухання справи в першій інстанції, оскільки таке не передбачено цивільно-процесуальним законом. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.   
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є спільною часткою власністю та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 14 вересня 2020 року.
      
Судді: Т.З.Бондаренко 

        Т.В.Крамаренко

        В.І.Темнікова