ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13616/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів – Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправним та скасування п.3.3 Рішення комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №139 від 28.12.2018 року щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, члену сім`ї померлого військовослужбовця, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей"; зобов`язання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянути документи повторно.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15.03.2017 Світловодським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №1969 від 17.07.2017) захворювання молодшого сержанта запасу ОСОБА_2 , 1990 року народження: “Набряк головного мозку. Внутрішномозковий крововилив у стовбур при артеріовенозній мальформації та гіпертонічній хворобі з проривом у шлуночки мозку”, яке згідно лікарського свідоцтва про смерть №39, виданого 15.03.2017 Світловодським відділенням Кіровоградського обласного бюро СМЕ, що послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , - захворювання та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження  від 10.04.1990 №485522.
Як свідчать матеріали справи, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 по справі №1140/2983/18 було зобов`язано Кіровоградський обласний військовий комісаріат не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили оформити документи та подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги як члену сім`ї померлого військовослужбовця.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.06.2019 по справі №1140/2983/18 було встановлено, що Кіровоградським обласним військовим комісаріатом 25 вересня 2018 року до Департаменту фінансів Міністерства оборони України було направлено висновок щодо розгляду та можливості виплати одноразової грошової допомоги матері та дружині ОСОБА_2 .
Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: "Матері, дружині, дочці та сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем.
Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 15.03,2017 смерть настала 14.03.2017, а згідно наказу командира військової частини пп НОМЕР_3 від 18.04.2016 № 108 молодшого сержанта ОСОБА_2 виключено зі списків частини 18.04.2016, тобто до дня смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем.
Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби.
Виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06 вересня 2018 року №2522-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності з 13.10.2018.
Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правової акти не мають зворотної дії в часі, тому виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється у випадках, що настали з 13.10.2018".
Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"      визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  ( в редакції чинній на час смерті ОСОБА_2 ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Приписами частини 1  статті 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"      визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Частиною 9 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджених      постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975  (далі - Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Так, згідно з пунктом 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала: 1) під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Таким чином, допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби незалежно від часу звільнення з військової служби.
При цьому, визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Так, Верховний Суд, у постанові від 06 лютого 2018 року по справі №761/18099/15-а вказав, що закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.
Судом встановлено, що згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №1969 від 17.07.2017) захворювання молодшого сержанта запасу ОСОБА_2 , 1990 року народження: “Набряк головного мозку. Внутрішномозковий крововилив у стовбур при артеріовенозній мальформації та гіпертонічній хворобі з проривом у шлуночки мозку”, - захворювання та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Відповідачем власне не заперечується той факт, що причиною смерті ОСОБА_2 стало захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, проте, зазначено, що смерть настала після звільнення з військової служби.
Однак, суд критично ставиться до посилання відповідача, що виплата одноразової допомоги може бути проведена тільки за умови, якщо померла особа мала статус "військовослужбовець", оскільки в даному випадку матеріалами справи підтверджується, що смерть ОСОБА_2 безпосередньо пов`язана з захворюванням, отриманим під час захисту Батьківщини.
Водночас, право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності у ОСОБА_2 на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби.
Таким чином, п.3.3 Рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №139 від 28.12.2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, члену сім`ї померлого  військовослужбовця, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" з підстав того, що на день смерті її сина - ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, суд вважає необґрунтованим.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Відповідач не довів правомірність прийняття рішення оформленого протоколом від №139 від 28.12.2018 в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянути документи повторно, суд зазначає наступне.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією  або законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у      законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Відповідно до п. 10 ч. 2  ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що мало місце в період проходження ним військової служби, на останнього з системного аналізу положень законодавства України про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей поширюється визначення статусу військовослужбовця, а тому члени його сім`ї мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 № 564, основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішень про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, статтею 21-4 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та компенсаційних сум військовослужбовцям, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання обов`язків військової служби у складі національного контингенту чи національного персоналу.
З аналізу оскаржуваного рішення вбачається, що єдиною підставою для відмови у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги, як особі, члену сім`ї померлого військовослужбовця, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" було те, що на момент смерті ОСОБА_2 був звільнений з військової служби, оцінку чому надано судом вище, інших підстав для відмови призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в оскаржуваному рішенні не зазначено.
Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним захистом порушеного права позивача в даному випадку є зобов`язання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань,   пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути документи, надані ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                            Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Г.В.Земляна

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк