Справа № 308/13912/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України
       25 червня 2020 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря : Юрочко А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року у складі судді Деметрадзе Т.Р. у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
встановив :
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і просив встановити факт його ( ОСОБА_1 ) поранення під час захисту Батьківщини при виконанні обов`язків військової служби в січні 2015 року на ділянці «Б» Донецької області в населеному пункті Верхнєтроєцьке, Ясинуватського району, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Посилається на те, що відповідно до довідки № 30/676 від 31 липня 2015 року він був призваний на військову службу з 14.08.2014 року та проходив службу у військовій частині з 14.08.2014 року по 31.07.2015 року. В період з 24.09.2014 року по 26.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на ділянці сектору «Б Донецької області в населеному пункті Михайлівка Красноармійського району, населеному пункті Карлівка Марїнського району та в населеному пункті Верхнєтроєцьке Донецької області, де в січні 2015 року отримав осколочні поранення голови. 
Метою встановлення такого факту є визначення його статусу, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отриманням допомоги від гуманітарних організацій та в тому числі отримання пенсії як учасника війни, який приймав участь в антитерористичній операції.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які ним наведені в поданій заяві та безпідставно відмовив у відкритті провадження за його заявою. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і просив встановити факт його ( ОСОБА_1 ) поранення під час захисту Батьківщини при виконанні обов`язків військової служби в січні 2015 року на ділянці «Б» Донецької області в населеному пункті Верхнєтроєцьке, Ясинуватського району, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Посилається на те, що відповідно до довідки № 30/676 від 31 липня 2015 року він був призваний на військову службу з 14.08.2014 року та проходив службу у військовій частині з 14.08.2014 року по 31.07.2015 року. В період з 24.09.2014 року по 26.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на ділянці сектору «Б Донецької області в населеному пункті Михайлівка Красноармійського району, населеному пункті Карлівка Марїнського району та в населеному пункті Верхнєтроєцьке Донецької області, де в січні 2015 року отримав осколочні поранення голови. 
Метою встановлення такого факту, як зазначає заявник, є визначення його статусу, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отриманням допомоги від гуманітарних організацій та в тому числі отримання пенсії як учасника війни, який приймав участь в антитерористичній операції.
Відмовляючи у відкритті провадження за поданою заявою, суд першої інстанції керувався ч.4 ст. 315 ЦПК України і виходив з того, що з поданої заяви вбачається спір про право і такі вимоги повинні розглядатися в порядку позовного провадження.
Повністю погодитись з такими висновками не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. (ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України).
Частинами першою  статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).
 Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
З матеріалів справи вбачається, що у заявника наявна довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, видану командиром військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2015 року №30/20, з якої вбачається, що він дійсно в період з 24.09.2014 року по 26.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на ділянці сектору «Б» Донецької області в н.п. Михайлівка Красноармійського району, н.п. Верхнєторецьке Ясинуватського району, н.п. Карлівка Мар`їнського району. 03 липня 2015 року заявнику видано посвідчення учасника бойових дій.
У поданій заяві заявник просить встановити факт його поранення під час захисту Батьківщини при виконанні обов`язків військової служби в січні 2015 року на ділянці «Б» Донецької області в населеному пункті Верхнєтроєцьке, Ясинуватського району. 
Разом з тим заявник до поданої заяви не подав жодних доказів, що він не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує даний факт, а також, що до пред`явлення поданої заяви він звертався до відповідних органів для підтвердження даного факту і йому в цьому було відмовлено. 
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.
Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за поданою заявою, однак передчасно і помилково вказав, що з поданої заяви вбачається спір про право, і не врахував, що заяви про встановлення факту одержання поранень при виконанні обов`язків військової служби не підлягають розгляду судами, а тому повинен був відмовити у відкритті провадження на підставі ч.1 п.1ст.186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).
Згідно із ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини).
З врахуванням наведеного ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в іншій частині підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 01 липня 2020 року. 
Головуючий : 
Судді :