ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1630/20 Справа № 200/14300/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ярмолюк Маргарита Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про визнання правочинів недійсними та визнання спадщини відумерлою,-

                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ярмолюк М.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Л.В., про визнання правочинів недійсними та визнання спадщини відумерлою.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру. 
       Інші особи на час відкриття спадщини у зазначеній квартирі зареєстровані не були, постійно зі спадкоємцем не проживали. 
       Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, за отриманням спадщини ніхто не звертався. 
       Оскільки пройшло більше року з часу відкриття спадщини та спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, позивач вважає, що спадщина є відумерлою і тому повинна перейти до територіальної громади міста. 
       Однак, на підставі договору купівлі-продажу від 14 січня 2014 року власником нерухомого майна став ОСОБА_2 . 
       Квартира була продана представником ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої 21 жовтня 2013 року ОСОБА_4 , який розпорядився квартирою, коли власниця квартири ОСОБА_3 вже померла. 
       У ОСОБА_4 були відсутні правові підстави для розпорядження спірним майном, тому такий правочин є за законом недійсним.
       Також є недійсним і правочин щодо відчуження квартири на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2014 року. 
       Зазначені договори купівлі-продажу порушують інтереси територіальної громади в особі Дніпровської міської ради. 
       Враховуючи зазначене, позивач просив визнати договори купівлі-продажу недійсними та визнати спадщину у вигляді квартири, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 відумерлою та передати її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради (а.с. 1-7)
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року позовні вимоги Дніпровської міської ради про визнання правочинів недійсними та визнання спадщини відумерлою — задоволено.
       Визнано недійсним договір купівлі – продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. 14 січня 2014 року, за реєстровим №39.
       Визнано недійсним договір купівлі – продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 30 травня 2014 року, за реєстровим №918.
       Визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та передано її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
       Вирішено питання щодо судового збору (а.с.48-51)
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що він є добросовісним набувачем спірної квартири та право власності на останню набув в силу ст. 330 ЦК України, тобто раніше ніж Дніпровська міська рада набула її в силу ст. 1277 ЦК України шляхом подання заяви про визнання спадщини відумерлою.
Спірну квартиру ним придбано за відплатним договором та право власності зареєстровано в установленому законом порядку. 
Крім того, Дніпровська міська рада не є спадкоємцем ОСОБА_3 та не є власником майна (а.с.101-109).
Також, зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності (а.с.122-125).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації, наданої КП ДМБТІ від 29 липня 2013 року №8197, квартира АДРЕСА_1 належала гр. ОСОБА_3 
        ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 померла.
       Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру.
       Згідно інформації, наданої Сьомою дніпровською державною нотаріальною контрою від 28.10.2015 року за №779, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.
       На підставі договору купівлі – продажу від 14 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. та зареєстровано в реєстрі за №39, номер запису права власності - 4244391, власником спірного майна став ОСОБА_2 .
       Зі змісту договору вбачається, що спірна квартира була продана представником ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
       30 травня 2014 року було укладено договір купівлі - продажу спірної квартири між гр. ОСОБА_2 та гр ОСОБА_6 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №918, номер запису про право власності – 5848539.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. Заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, а тому наявні підстави вважати спадщину після смерті ОСОБА_3 – відумерлою, а договори купівлі – продажу спірної квартири недійсними, оскільки відлучення квартири відбулося вже після смерті гр. ОСОБА_3 .
       Однак, колегія суддів не може може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
       За правилами ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
       Нормою ч. 3 ст. 1277 ЦК України передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
       Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.
       Предметом договору купівлі-продажу від 14 січня 2014 року, є продаж однією стороною "продавцем" ( ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_4 ), другій стороні "покупцю" ( ОСОБА_2 ) квартири АДРЕСА_1 .
       Встановлено, що гр. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Тобто, відлучення квартири відбулося вже після смерті гр. ОСОБА_3 .
       Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає в внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».
       Суд першої інстанції встановивши, що після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає спадкоємців ні за заповітом, ні за законом, правильно визнав спірну квартиру відумерлою спадщиною та передав це нерухоме майно територіальній громаді за його місцезнаходженням.
       Таким чином повністю відновлюються порушені права територіальної громади, а тому немає потреби у визнанні недійсними оспорених договорів купівлі-продажу спірної квартири, укладених після смерті зазначеного спадкодавця, оскільки такий спосіб захисту з огляду на положення статей 15, 16 ЦК України за наведених обставин не є ефективним.
       У зв`язку з цим рішення апеляційного суду щодо визнання оспорених договорів купівлі-продажу належить скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті оскаржене рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, оскільки воно ухвалене з додержання норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року — в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
       Рішення суду в частині визнання спадщини відумерлою та передачу спадкового майна у власність територіальної громади — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: