ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 644/655/20 
Провадження № 22-ц/818/2504/2

20 серпня 2020 року 
м.Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Кругової С.С.,
суддів             -  Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря – Кучер Ю.Ю.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 ,
                ОСОБА_3 ,
третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сущенко Василь Володимирович 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сущенко Василь Володимирович про визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2020 року, постановлену суддею Глібко О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сущенко Василь Володимирович про визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації.

31 січня 2020 року ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 жовтня 2019 року, який нею оскаржується.

23 січня 2020 року у газеті «PREMIER. UA Экспресс» № 17 розміщене оголошення про продаж житлового будинку.

Вважає, що відповідач вчиняє активні дії з метою продати будинок, який є предметом спору, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Просить забезпечити позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сущенко В.В., зареєстровано в реєстрі під № 949.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами виник спір щодо права власності на житловий будинок, а тому накладення арешту на спірне майно забезпечить збалансованість інтересів сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у вжитті заходів забезпечення позову. Зазначає, що він не укладав жодних договорів з ОСОБА_1 .
Наявність позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку між ним та ОСОБА_2 не є беззаперечною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Майнових вимог позивачем заявлено не було. Крім того, він не розміщував жодного оголошення щодо продажу свого будинку, вважає, що такі дії вчинені самим позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що ОСОБА_2 , є відповідачем по справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19 лютого 2019 року та скасування державної реєстрації. В цій справі судом також було вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 (ухвала від 18 жовтня 2019 року), однак всупереч цьому ОСОБА_2 31 жовтня 2019 року все одно було відчужено будинок ОСОБА_3 . 

Вважає, що є підстави вважати, що ОСОБА_3 може здійснити дії по відчуженню будинку, а тому вжиття заходів забезпечення позову є необхідним.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 жовтня 2019 року (а.с. 21-24, 54-55).

Дійсність вказаного договору оспорюється позивачем.

23 січня 2020 року у газеті «PREMIER. UA Экспресс» № 17 розміщене оголошення про продаж житлового будинку.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний будинок, суд першої інстанції виходив із наявності спору між сторонами та існування реальної загрози правам та інтересам позивача за захистом яких вона звернулась до суду.

Однак повністю погодитись з вказаним висновком колегія суддів не може.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року  № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 4 вказаної постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів, виходячи із суті спору та суми позовних вимог, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до того, що у разі якщо відповідач розпорядиться спірним майном, це ускладнить або зробить неможливим виконання можливого рішення суду, зокрема в частині вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 .

Однак обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано і відповідності до вимог ст.151 ЦПК України дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Разом з тим, при вирішенні цього питання суд не звернув увагу на ту обставину, що серед передбачених частиною 1 статті 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого матеріли справи не містять достатніх даних, обґрунтованих доводів позивачем не надано.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін достатнім для забезпечення позову у даному випадку є такий вид забезпечення позову як заборона відчуження вказаного позивачем майна.

Оскільки обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, колегія вважає за доцільне змінити його з арешту нерухомого майна на заборону його відчуження.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність права власності ОСОБА_3 на вказаний будинок не є підставою для відмови у застосуванні заходів забезпечення позову, оскільки представник ОСОБА_3 в судовому засіданні в апеляційному суді не заперечував право власності свого довірителя.

Що стосується доводів відповідача про відсутність у нього наміру на відчуження майна, колегією суддів вони не приймаються вжиття заходів забезпечення позову обумовлено можливістю такого відчуження, що може вплинути на виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують можливість суду вжити заходи забезпечення позову.

Питання про відшкодування витрат на правову допомогу судом апеляційної інстанції не вирішується, оскільки за змістом ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється судом після розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 ст.374 ЦПК України).

Керуючись ст.367, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2020 року – змінити.

Заяву ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сущенко Василем Володимировичем, зареєстровано в реєстрі під № 949.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий –                                                        С.С.Кругова

Судді:                                                                         О.Ю.Тичкова
                                                                       
                                                                       Н.П.Пилипчук

Повний текст постанови складено 20.08.2020 року.