ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  902/862/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. – головуючий, судді: Баранець О.М., Стратієнко Л.В.  

за участю секретаря судового засідання:  Натаріної О.О.

розглянувши касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон"

на рішення Господарського суду Київської області  
(суддя – Бабкіна В.М.)
від 28.12.2015
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий – Ходаківська І.П.; судді: Корсак В.А., Владимиренко С.В.)
від 22.01.2020

у справі № 902/862/15

за позовом Військової прокуратури Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_2 МО України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп"
про визнання договору таким, що припинив свою дію, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій,

за участю представників учасників справи:
прокуратури – Грищенко М.А.
позивача 1 – Бубенцов М.М.
позивача 2 – Буцко О.В.
позивача 3 –  Бубенцов М.М.
відповідача – ОСОБА_1 , Галицька В.А.
В/ч НОМЕР_2 МО України – Бубенцов М.М.
ТОВ "Гарант Ойл Групп" – ОСОБА_2 , Лукошкіна Ю.Ю.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Військовий прокурор Дарницького гарнізону (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон" (далі – ТОВ "Вастон") про визнання договору оренди військового майна № 43 від 22.04.2005 таким, що припинив свою дію, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, незважаючи на неодноразові повідомлення Військовою частиною НОМЕР_1 ТОВ "Вастон" про припинення дії договору, останній безпідставно користується майном та не повертає його Військовій частині НОМЕР_1 . Прокурор зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 не вчиняла будь-яких дій з приводу пролонгації договору. При цьому, на виконання пункту 10.6 договору та згідно із статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна” командуванням Військової частини НОМЕР_1 вживалися заходи для попередження ТОВ "Вастон" про закінчення строку дії договору та зазначалося про намір використовувати технологічне обладнання складу ПММ у власних потребах.

1.3. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.07.2015, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 у справі №902/862/15, матеріали цієї справи передано за підсудністю до Господарського суду Київської області.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2015 позовні вимоги у справі №    902/862/15 задоволено повністю. Визнано таким, що припинив свою дію, договір №    43 від 22.04.2005, укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ "Вастон". Витребувано з користування у ТОВ "Вастон" орендоване у Військової частини НОМЕР_1 майно, яке було передано відповідно до умов договору №    43 від 22.04.2005, а саме: військове майно, яке входить в експлуатаційний комплект складу паливно-мастильних матеріалів - задвижка ДУ-80 - 18 шт., задвижка ДУ-100 - 134 шт., задвижка ДУ-150 - 3 шт., труба ПСТ-100 - 94 шт., труба ПСТ-150 - 6 шт., труба (діаметр)-80 - 1 шт., стояк наливний - 3 шт., запірний кран - 3 шт., резервуар Р-60 - 20 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 7 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 10 шт., насос АСВН-80 в зборі (насос, електродвигун) - 6 шт., лічильник ЛЖ-100 - 4 шт., перехідні містки (зі сходами) ширина 0,55 мм - 143 м/п, ФГН-60 (корпус) - 6 шт., перепускний клапан - 3 шт., світильники герметичні - 5 шт., прожектори - 4 шт., стовпи електроосвітлення, залізобетонні - 4 шт., огорожа з колючого дроту - 5000 м/п, ворота металеві з 2 хвіртками - 6 шт., плити ПАГ-14 - 20 шт., розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1), на загальну суму 89 135,00 грн.

Зобов`язано ТОВ "Вастон" повернути Військовій частині НОМЕР_1 орендоване майно, яке було передано відповідно до умов договору № 43 від 22.04.2005, а саме: військове майно, яке входить в експлуатаційний комплект складу паливно-мастильних матеріалів - задвижка ДУ-80 - 18 шт., задвижка ДУ-100 - 134 шт., задвижка ДУ-150 - 3 шт., труба ПСТ-100 - 94 шт., труба ПСТ-150 - 6 шт., труба (діаметр)-80 - 1 шт., стояк наливний - 3 шт., запірний кран - 3 шт., резервуар Р-60 - 20 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 7 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 10 шт., насос АСВН-80 в зборі (насос, електродвигун) - 6 шт., лічильник ЛЖ-100 - 4 шт., перехідні містки (зі сходами) ширина 0,55 мм - 143 м/п, ФГН-60 (корпус) - 6 шт., перепускний клапан - 3 шт., світильники герметичні - 5 шт., прожектори - 4 шт., стовпи електроосвітлення, залізобетонні - 4 шт., огорожа з колючого дроту - 5000 м/п, ворота металеві з 2 хвіртками - 6 шт., плити ПАГ-14 - 20 шт., розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко (в/містечко № 1), на загальну суму 89 135,00 грн.

2.2. Справа розглядалась у судах апеляційної і касаційної інстанцій неодноразово.
2.3. Постановою Верховного Суду від 21.10.2019 у даній справі за результатами розгляду        касаційних скарг Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 у справі №902/862/15, якою ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, скасовано, справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Підставою для скасування зазначеної постанови суду апеляційної інстанції став висновок Верховного Суду про порушення норм процесуального права, яке полягало в неповному дослідженні судом усіх доказів та неповному встановленні тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, а також у ненаданні їм належної правової оцінки.
Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд виходив із таких висновків: 
- судом апеляційної інстанції не враховано, що пунктами 6.6 та 10.6 додаткової угоди №6 від 15.05.2009 врегульовано різні за юридичною природою правовідносини. Так, пункт 6.6. договору визначає переважне право орендаря на продовження строку дії договору, тоді як пунктом 10.6 визначено порядок пролонгації договору на той самий строк і на тих самих умовах;
- оскільки положення пункту 10.6 пов`язують можливість подовження строку дії договору з "неотриманням" повідомлення від однієї із сторін        (в тому числі орендодавця) чи Органу управління майном про припинення договору, апеляційному господарському суду необхідно було достеменно проаналізувати та установити наявність або відсутність волевиявлення орендодавця щодо підстав припинення договору та обставини неотримання ТОВ "Вастон" повідомлень про припинення дії договору. Апеляційному суду необхідно було дати оцінку обставинам, які зумовили неотримання ТОВ "Вастон" повідомлень про припинення дії договору та установити, чи не ухилявся орендар від отримання зазначених повідомлень;
- апеляційному господарському суду при новому розгляді необхідно проаналізувати зміст повідомлень про припинення дії договору, які направлялися Військовою частиною НОМЕР_1 ;
- судом апеляційної інстанції належно не досліджено докази у справі, зокрема, докази відправлення 30.04.2015 на юридичну адресу орендаря заяви позивача №350/133/30/209пс від 28.04.2015 про припинення договору оренди №43 від 22.04.2005 та довідку поштового повідомлення про повернення поштового відправлення за заявою адресата; 
- судом апеляційної інстанції не взято до уваги зміст постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі №5011-65/10455-2012, яким було встановлено, що до договору оренди №43 сторони уклали додаткові угоди, а саме: додаткову угоду №5 від 11.02.2009 та додаткову угоду №7 від 01.07.2009, а також встановлено, що строк дії договору оренди №43 продовжено до 22.04.2015, оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 не виконані вимоги пункту 10.6 договору в редакції від 22.04.2005 без змін, внесених додатковою угодою № 6 від 15.05.2009.
2.4. За результатами нового розгляду постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 у справі №902/862/15 рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 залишено без змін. 

2.5. Господарськими судами встановлено такі обставини:

- між Військовою частиною НОМЕР_1 (орендодавець) та ТОВ "Вастон" (орендар) 22.04.2005 було укладено договір оренди технологічного обладнання складу паливно-мастильних матеріалів № 43;
 
- відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає на підставі дозволу №    153/148/540 від 29.09.2003 начальника служби пального Головного командування ВПС ЗСУ полковника Односталко В.С. в строкове платне користування обладнання та резервуарний парк, які входять в експлуатаційний комплект складу ПММ, розміщені за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко та знаходяться на балансі Військової частини НОМЕР_1 , вартість яких визначена згідно з актом експертної оцінки і становить (без ПДВ) станом на 31.01.2005 – 89 135,00 грн, ПДВ – 17 827,00 грн;

- згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди;

- пунктами 2.5, 2.6 договору передбачено, що у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно до порядку, встановленого при передачі майна орендарю за цим договором. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі;

- договір укладений строком на 5 років і діє з 22.04.2005 до 22.04.2010 включно (пункт 10.1 договору);

- згідно з актом прийому-передачі військового майна, яке входить в експлуатаційний комплект складу паливно-мастильних матеріалів, Військовою частиною НОМЕР_1 було передано в оренду ТОВ "Вастон", на виконання умов договору, наступне майно: задвижка ДУ-80 - 18 шт., задвижка ДУ-100 - 134 шт., задвижка ДУ-150 - 3 шт., труба ПСТ-100 - 94 шт., труба ПСТ-150 - 6 шт., труба (діаметр) - 80 - 1 шт., стояк наливний - 3 шт., запірний кран - 3 шт., резервуар Р-60 - 20 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 7 шт., резервуар Р-50 - 3 шт., резервуар Р-50 - 10 шт., насос АСВН-80 в зборі (насос, електродвигун) - 6 шт., лічильник ЛЖ-100 - 4 шт., перехідні містки (зі сходами) ширина 0,55 мм - 143 м/п, ФГН-60 (корпус) - 6 шт., перепускний клапан - 3 шт., світильники герметичні - 5 шт., прожектори - 4 шт., стовпи електроосвітлення, залізобетонні - 4 шт., огорожа з колючого дроту - 5000 м/п, ворота металеві з 2 хвіртками - 6 шт., плити ПАГ-14 - 20 шт.;

- відповідно до пункту 7.5 договору орендодавець зобов`язується відшкодувати орендарю вартість зроблених останнім невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, за наявності дозволу орендодавця на такі поліпшення в межах суми приросту вартості орендованого майна в результаті таких поліпшень;

- згідно з пунктом 10.5 договору у разі припинення або розірвання договору поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна, не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря, а невідокремлювані поліпшення – власністю орендодавця. Питання компенсації орендодавцем збільшення вартості орендованого майна в результаті зазначених невідокремлюваних поліпшень вирішується відповідно до умов цього договору та чинного законодавства;

- постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі №5011-65/10455-2012 за позовом заступника Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ТОВ "Вастон" про припинення договору оренди та повернення майна було встановлено, що від Військової частини НОМЕР_1 на адресу ТОВ "Вастон" протягом одного місяця, передбаченого пунктом 10.6 договору, у період з 22.03.2010 до 22.04.2010 листи з пропозицією про припинення договірних відносин по договору не надходили, а відтак цей договір вважається продовженим до 22.04.2015;

-  Військовою частиною НОМЕР_1 03.04.2015 (до закінчення дії договору) цінним листом з описом вкладення було направлено повідомлення (попередження) №    350/133/30/137пс від 01.04.2015 про припинення договору за попереднім місцем реєстрації ТОВ "Вастон" (м. Київ, вул. Борщагівська, 143, кв. 23), поштове відправлення №    0830201495809. Згідно з роздруківкою з офіційного сайту "Укрпошта" дане повідомлення не було вручено під час доставки та було повернуто за зворотною адресою, а 13.06.2015 було вручено відправнику – Військовій частині НОМЕР_1 ;

- Військовою частиною НОМЕР_1 29.04.2015 (після закінчення дії договору оренди) цінним листом з описом вкладення було направлено заяву №    350/133/30/209пс про припинення договору за попереднім місцем реєстрації ТОВ "Вастон" (м. Київ, вул. Борщагівська, 143, кв. 23), поштове відправлення №    0830201474631. Згідно з роздруківкою з офіційного сайту "Укрпошта" цей лист не було вручено під час доставки та було повернуто за зворотною адресою, а 03.06.2015 було вручено відправнику – Військовій частині НОМЕР_1 ;

- Військовою частиною НОМЕР_1 30.04.2015 цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ) було направлено заяву №    350/133/30/209пс від 28.04.2015 про припинення договору оренди №43 від 22.04.2005, поштове відправлення №    0830201474658. Дане повідомлення не було вручено ТОВ "Вастон" та було повернуто відправнику - Військовій частині НОМЕР_1 ;

- пунктом 10.6 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором;
- ТОВ "Вастон" 02.06.2016 до матеріалів цієї справи було долучено додаткову угоду № 6 до договору, оригінал якої надавався для проведення судових експертиз;
- за результатами проведення судової експертизи, експертами у висновках №    10385/10386/16-32/10387/16-33 від 11.10.2016 та № 14872/16-34 від 03.02.2017 було надано відповідь на поставлені питання та, зокрема, зазначено наступне:
"1. Підпис від імені ОСОБА_3 , що міститься у рядку "Командир військової частини НОМЕР_1 Полковник" графи "Орендодавець" додаткової угоди №    6 від 15.05.2009 до договору, що укладена від імені Військової частини НОМЕР_1 в особі командира полковника ОСОБА_3 та ТОВ "Нафто-Комерц" в особі генерального директора Одинокової Г.І. - виконаний рукописним способом без попередньо технічної підготовки та технічних засобів";
"2. Підпис від імені ОСОБА_3 , що міститься у рядку "Командир військової частини НОМЕР_1 Полковник" графи "Орендодавець" додаткової угоди №    6 від 15.05.2009 до договору, що укладена від імені Військової частини НОМЕР_1 в особі командира полковника ОСОБА_3 та ТОВ "Нафто-Комерц" в особі генерального директора ОСОБА_4 , виконаний ОСОБА_3 ";
"3. Відтиск гербової печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на додатковій угоді №    6 від 15.05.2009 до договору нанесений гербовою печаткою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження";
"4. Відтиск гербової печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, який міститься на додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору, нанесений у той же період часу, що й вільні зразки відтисків печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які містяться у наказах №№ 766-787 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, датованих 23.09.2009 - 05.10.2009, підшитих у справі № 3 том № 6 Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на аркушах під порядковими номерами 238-280, згідно з наданими до Інституту для порівняльного дослідження вільним зразками відтисків печатки від імені Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України";
- у порядку експертної ініціативи судовим експертом було також зазначено наступне: "Друкований текст першої сторінки додаткової угоди №    6 від 15.05.2009 до договору виконаний тонером чорного кольору на монохромному знакосинтезуючому пристрої (принтері) з лазерною технологією друку з наступною термічною обробкою аркушу з друкованим текстом. Для виготовлення додаткової угоди №    6 від 15.05.2009 до договору був застосований монтаж, а саме: на зворотному боці аркушу, на якому уже містилися восьмий і дев`ятий пункти, реквізити сторін, відтиски печаток і підписи, і який був другим аркушем іншого документу, а зворотній бік якого не містив тексту, був нанесений друкований текст першої сторінки з наступною термічною обробкою додрукованого тексту";
- до матеріалів справи залучена заява в.о. помічника командира з правової роботи з 2003 по 2009 рр. – ОСОБА_5 адресована Київському апеляційному господарському суду, якою він повідомив, що копія додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 до договору оренди №    43 від 22.04.2005 є підробкою, оскільки такий документ він не готував, не візував і не погоджував;
- в подальшому, з метою установлення обставин, які були зазначені судовим експертом у порядку експертної ініціативи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 902/862/15 було призначено додаткову судову експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України;
- за результатами проведеної центром МВС України додаткової судової експертизи, судовим експертом у висновку №19/8-4/142/СЕ/17 від 07.07.2017 було зазначено наступне:
"1. Питання "Чи виготовлені (виконані) фрагменти документа (зокрема, перша та друга сторінки додаткової угоди № 6 від 15.05.2009) у різний час" не вирішувалось у зв`язку з тим, що на даний час в Експертній службі МВС України відсутні атестовані судові експерти за напрямком визначення абсолютної давності виготовлення документу за його реквізитами (виконаними за допомогою друкуючого пристрою та фарбовими матеріалами кулькових та гелевих ручок)";
"2. У додатковій угоді № 6 від 15.05.2009 до договору наносилися спочатку друкований текст, другим штрихи підписів, виконаних від імені Д.В.    Філатов, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , " ОСОБА_8 ", відбиток гербової печатки з друкованим текстом всередині "Міністерство оборони України * Код 08081802 * Військова частина НОМЕР_1 " та відбиток печатки з друкованим текстом всередині "Україна * Товариство з обмеженою відповідальністю * м. Київ * "Нафто-Комерц" Ідентифікаційний код 25392930" - третіми";
"3. Вирішити питання "Чи належали перший та другий аркуш додаткової угоди №    6 від 15.05.2009 визначеному документу (додатковій угоді №    6 від 15.05.2009) або ж один із аркушів вказаної угоди був частиною іншого документу", не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю необхідного комплексу ознак";
"4. Будь-яких ознак, які б свідчили про наявність монтажу в додатковій угоді №    6 від 15.05.2009 до договору оренди №    43 від 22.04.2005, не виявлено";
"5. Вирішити питання "В якій послідовності здійснювалось нанесення тексту на аркуші документу додаткової угоди №    6 від 15.05.2009" не виявилось можливим, у зв`язку з недостатнім комплексом ознак, які б свідчили про послідовність виконання";
"6. Вирішити питання "Чи виготовлена додаткова угода №    6 від 15.05.2009 на одному або різних принтерах (копіювальних апаратах, багатофункціональних пристроях)" не виявилось можливим, у зв`язку з недостатнім комплексом відображених у документі ознак";
- з огляду на вказівку Верховного Суду, що міститься у постанові від 10.04.2018 у даній справі, щодо необхідності призначення проведення комплексної (почеркознавчої та технічної експертизи), ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі № 902/862/15 призначено комплексну судову експертизу, та зупинено провадження у справі до надання висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України за наслідком проведення комплексної судової експертизи;
- супровідним листом від 06.12.2018 за №19327 повернуто від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України матеріали справи № 902/862/15 разом з повідомленням експерта про неможливість надання висновку експерта з судово-технічної експертизи документів у справі через відсутність оригіналу досліджуваного документу;
- Військова частина НОМЕР_1 зазначила про неможливість надання оригіналу додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 з огляду на його відсутність у Військової частини НОМЕР_1 ;
- зважаючи на пояснення ТОВ "Вастон" та підтвердження надсилання листом оригіналу додаткової угоди №    6 від 15.05.2009 на адресу Київського апеляційного господарського суду, судом було проведено внутрішню перевірку;
- за результатами проведеної внутрішньої перевірки судом апеляційної інстанції в матеріалах справи № 902/862/15 оригіналу додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 виявлено не було, у сторін оригінал зазначеної додаткової угоди також відсутній. За поясненнями ТОВ "Вастон" у нього наявна лише нотаріальна копія додаткової угоди. Оскільки для експертного дослідження документа необхідно надати оригінал досліджуваного документа, проведення судової експертизи додаткової угоди №    6 від 15.05.2009 не було можливим;
- обґрунтовуючи свій позов прокурор послався на те, що незважаючи на неодноразові повідомлення Військовою частиною НОМЕР_1 ТОВ "Вастон" про припинення дії договору, останній безпідставно користується майном та не повертає його Військовій частині НОМЕР_1 . 
2.6. Задовольняючи позовні вимоги,  суд першої інстанції вказав на те, що Військовою частиною НОМЕР_1 вживалися заходи щодо повідомлення ТОВ "Вастон" про припинення дії договору оренди, як до закінчення його строку, так і протягом місяця після закінчення строку дії договору, зокрема направлялися відповідні повідомлення 03.04.2015, 29.04.2015, 30.04.2015.          
2.7. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, дійшов висновку, що орендодавець висловив свої заперечення проти продовження договору на новий строк, що виразилося у його поведінці, вчиненій ним в активній однозначній формі, доведеній до відповідача шляхом надіслання вказаних листів, тобто орендодавцем за спірним правочином було у передбаченому чинним законодавством України порядку своєчасно висловлено свій намір щодо припинення з орендарем правовідносин, що виникли на підставі договору оренди майна, що належить до державної власності.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2015 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 у справі №    902/862/15, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" подало касаційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та закрити провадження у дній справі чи залишити позовну заяву заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 без розгляду в порядку пункту 5 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп":

- в якості підстав касаційного оскарження скаржник зазначає, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 21.12.2018 у справі №922/901/17, 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 16.04.2019 у справі №925/650/18, від 17.04.2019 у справі №923/560/18, від 18.04.2019 у справі №913/299/18, від 13.05.2019 у справі №915/242/18, від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, щодо порядку представництва прокурором інтересів держави у суді; 

-  суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, зокрема, статей 2, 13 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень;

- судове рішення відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України також оскаржується з підстав, передбачених частинами першою та третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час та місце судового засідання;

- судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, статей 268, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України, що полягає у неналежному повідомленні товариства, що позбавило останнього можливості надати додаткові докази;

- судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, зокрема, частина п`ята статті 310, частина перша статті 316 Господарського процесуального кодексу України, адже оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обов`язкових вказівок, викладених в постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у даній справі, які призвели до ухвалення незаконного рішення;

-  судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки наявним у справі доказам та не встановлено, чи відповідають заявлені в повідомленнях/листах про припинення дії договору підстави фактичним обставинам справи, чи дійсно має місце потреба у використанні переданого в оренду майна у позивача-2 та у його органу управління.

3.3. Також, не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2015 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 у справі №902/862/15, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вастон" подало касаційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд.

3.4. Узагальнені доводи касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон":

- в якості підстав касаційного оскарження скаржник зазначає, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції, застосувавши частини другу та третю статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відійшов від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду  від 15.08.2018 у справі №923/1142/17;

- в оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції не застосував положення статті 23 Закону України "Про прокуратуру", висновок про застосування якої висловлений у численних постановах Верховного Суду, а саме, від 21.12.2018 у справі №922/901/17, 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 16.04.2019 у справі № 925/650/18, від 17.04.2019 у справі №923/560/18, від 18.04.2019 у справі №913/299/18, від 13.05.2019 у справі №915/242/18, від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18;

- судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, зокрема, частину першу статті 316 Господарського процесуального кодексу України, адже оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обов`язкових вказівок, викладених в постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у даній справі, які призвели до ухвалення незаконного рішення;

- судом апеляційної інстанції не враховано вчинення сторонами певних дій, а саме нарахування орендних платежів і їх приймання позивачем, що є фактично схваленням продовження строку дії договору.

3.3. У відзивах на касаційні скарги Військова прокуратура Дарницького гарнізону,  Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 просили відмовити в їх задоволенні, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 та рішення Господарського суду Київської області у справі №902/862/15 залишити без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

3.4. Від ТОВ "Гарант Ойл Групп" та ТОВ "Вастон" надійшли додаткові пояснення про врахування  правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Згідно з частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

4.2. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.      
                 
4.3. Як встановлено судами, укладений між сторонами договір оренди технологічного обладнання складу паливно-мастильних матеріалів № 43 від 22.04.2005 за своїм змістом та правовою природою є договором оренди майна, який підпадає під правове регулювання норм Глави 58 Цивільного кодексу України, § 5 Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна", одним із завдань якого є регулювання відносин оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

4.4. Згідно з частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

4.5. Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

4.6. Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України встановлено що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

4.7. Частиною другою статті 291 Господарського кодексу України, зокрема, встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

4.8. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

4.9. Водночас зазначена норма не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має факт направлення зазначеного повідомлення та зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №910/5410/19, у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/4130/19.

4.10. Судами попередніх інстанцій встановлено, що договір укладений строком на 5 років і діяв з 22.04.2005 до 22.04.2010 включно (пункт 10.1 договору).

Згідно з актом приймання-передачі військового майна, яке входить в експлуатаційний комплект складу паливно-мастильних матеріалів від 22.04.2005, Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання умов договору було передано в оренду ТОВ "Вастон" майно.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" укладений між сторонами договір оренди продовжувався на той самий термін і на тих самих умовах: тобто до 22.04.2015, що встановлено в межах справи №5011-65/10455-2012.

Пунктом 10.6 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. 

При цьому, судом апеляційної інстанції відхилено посилання відповідача на те, що за умовами додаткової угоди № 6 від 15.05.2009 до договору оренди №43 від 22.04.2005 саме Військова частина НОМЕР_2 зобов`язана повідомляти орендаря про припинення договору, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції Військова частина НОМЕР_2 не є ані стороною спірних договірних правовідносин, ані органом управління спірним майном.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт направлення орендодавцем – Військовою частиною НОМЕР_1 орендарю – ТОВ "Вастон" листів із заявами про припинення договору оренди № 43 від 22.04.2005. При цьому, підставою припинення орендних правовідносин орендодавцем визначена необхідність використання майна у власних потребах. Відповідні листи надсилались на дві адреси ТОВ "Вастон", а саме: м. Київ, вул. Борщагівська, 143, кв. 23, яка зазначена у договорі №43 від 22.04.2005; 21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 59-а, кв. 49 - за місцем реєстрації орендаря.

Також судами встановлено факт ухилення орендаря – ТОВ "Вастон" від отримання повідомлення, про що свідчить складений комісією Військової частини НОМЕР_1 Акт № 39 від 19.05.2015 (т.    1 а.с.    204), яким зафіксовано відмову в отриманні заяви про припинення договору оренди № 43 від 22.04.2015 представником ТОВ "Вастон" Погребним Д.І., повноваження якого підтверджуються залученою до матеріалів справи копією довіреності №133/1 від 13.02.2015, яка підписана генеральним директором ТОВ "Вастон" – Присяжнюк В.М. 

4.11. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 дійшла висновку, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 Цивільного кодексу України та частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. 

При цьому у постанові зазначено, що негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно та розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

4.12. У справі, що переглядається, судами встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 , як орендодавцем, вживалися всі можливі заходи щодо повідомлення орендаря – ТОВ "Вастон" про припинення дії договору оренди як до закінчення строку дії договору, так і протягом місяця після закінчення строку його дії. 

Таким чином, враховуючи, що протягом місяця після закінчення строку договору мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що такий договір припинився. (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №904/3415/18, від 22.10.2019 у справі №910/3705/19, від 03.12.2019 у справі №910/5868/18, від 25.02.2020 у справі №910/11837/17, від 10.06.2020 у справі №910/4130/19).

4.13. У касаційній скарзі ТОВ "Гарант Ойл Групп" оскаржує судові рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 21.12.2018 у справі №922/901/17, 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 16.04.2019 у справі № 925/650/18, від 17.04.2019 у справі №923/560/18, від 18.04.2019 у справі №913/299/18, від 13.05.2019 у справі №915/242/18, від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18 щодо порядку здійснення представництва прокурором інтересів держави у суді.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

У контексті згаданої процесуальної норми для встановлення подібності правовідносин враховується склад таких правовідносин, а саме: суб`єкт, об`єкт та зміст (взаємні права та обов`язки). Разом з тим наявності простої тотожності цих трьох критеріїв замало і врахування лише їх не завжди є правильним. Тому, судова практика визнає судовими рішеннями у подібних правовідносинах такі рішення, де подібними є: 1) предмети спору, 2) підстави позову, 3) зміст позовних вимог, 4) встановлені судом фактичні обставини, а також має місце 5) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 висловлено правову позицію представництва інтересів держави прокурором в суді відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015, стосовно необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив таку відсутність, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. 

У постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 16.04.2019 у справі № 925/650/18, від 17.04.2019 у справі №923/560/18, від 18.04.2019 у справі №913/299/18, від 13.05.2019 у справі №915/242/18, від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18 висловлено правову позицію представництва інтересів держави прокурором в суді відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015, щодо необхідності наведення прокурором причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, а суд зобов`язаний зазначені підстави перевірити. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується для встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 також висловлено правову позицію представництва інтересів держави прокурором в суді відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015, зокрема, щодо обґрунтування та доведення прокурором бездіяльності компетентних органів та наслідків недотримання прокурором установленої частинами третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури.

Водночас зміст зазначених правових позицій, викладених у зазначених вище постановах, не свідчить про можливість застосування відповідних висновків у цій справі, оскільки вони стосуються інших конкретних обставин, в тому числі таких аспектів, як прийняття позову прокурора за відсутності органу, уповноваженого на захист законних інтересів держави та встановлення підстав звернення прокурора у разі неналежного захисту інтересів держави належним суб`єктом відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015, оскільки у справі, що переглядається, прокурор звертався із позовом відповідно до положень статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та статті 29 Господарського процесуального кодексу України, чинних на час пред`явлення позову (19.06.2015).

Так, відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час подання позову, на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом (частина перша статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частина друга статті 29 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на час звернення до суду).

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави (частина третя статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру"). За наявності зазначеної підстави з метою представництва держави прокурор має, зокрема, право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами (пункт 1 частини п`ятої статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру"). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 2-5633/11.

Зважаючи на обставини цієї справи, а також самостійне обґрунтування прокурором у позовній заяві необхідності захисту інтересів держави у визначений спосіб, колегія суддів зазначає про наявність у прокурора повноважень для представництва у спірних правовідносинах інтересів держави в особі Міністерства оборони України та органів, що здійснюють управління військовим майном. 

4.14. Доводи касаційної скарги ТОВ "Гарант Ойл Групп" про неналежне повідомлення останнього про відкладення розгляду справи в суді апеляційної інстанції на 22.01.2020, що позбавило останнього можливості надати додаткові докази, до уваги судом не приймаються, з огляду на наступне. 

У матеріалах справи наявні копії ухвал Північного апеляційного господарського суду, зокрема, ухвала про відкриття апеляційного провадження від 25.11.2019, ухвала про виправлення описок від 26.11.2019, ухвала про відкладення розгляду справи від 18.12.2019, які були направлені за адресою: Полтавська область, Пирятинський район, шлях Київ-Харків, корпус 134 км та за довідкою відділення зв`язку були перенаправленні за іншою адресою (поштова адреса, вказана товариством: 03124, м. Київ-124, а/с №1), при цьому повернуті на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Разом з цим, як свідчать матеріали справи, ТОВ "Гарант Ойл Групп" був обізнаний про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 28.12.2019, зокрема, ухвали Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження від 25.11.2019 (том 9 а.с.73). Також з матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ "Гарант Ойл Групп" брав участь у судових засіданнях Верховного Суду та був обізнаний, що за результатами розгляду касаційних скарг справу №902/862/15 було направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Отже, скаржник не був позбавлений можливості у будь-який час ознайомитися з матеріалами.

4.15. Доводи касаційної скарги ТОВ "Гарант Ойл Групп" стосовно того, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівок, викладених у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 та від 21.10.2019, фактично зводяться до висловлення незгоди із прийнятим судовим рішенням, що відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для оскарження судового рішення у касаційному порядку.

4.16. У касаційній скарзі ТОВ "Вастон" також оскаржує судові рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 21.12.2018 у справі №922/901/17, 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 16.04.2019 у справі № 925/650/18, від 17.04.2019 у справі №923/560/18, від 18.04.2019 у справі №913/299/18, від 13.05.2019 у справі №915/242/18, від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18 щодо порядку здійснення представництва прокурором інтересів держави у суді.

Разом з тим, колегія суддів, відхиляючи аналогічні доводи касаційної скарги ТОВ "Гарант Ойл Групп", зазначила про неможливість застосування відповідних висновків у даній  справі, оскільки вони стосуються встановлення підстав звернення прокурора у разі неналежного захисту інтересів держави належним суб`єктом відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015, тоді як у цій  справі, прокурор звертався із позовом відповідно на підставі статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та статті 29 Господарського процесуального кодексу України, чинних на час пред`явлення позову (19.06.2015).

4.17. Також ТОВ "Вастон" оскаржує судові рішення в зв`язку з тим, що судами попередніх інстанцій невраховано висновок щодо застосування  частини другої та третьої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 923/1142/17.

У постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №923/1142/17, за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до Державної екологічної інспекції у Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Херсонська філія державного підприємства "Адміністрація морських портів України", про зобов`язання вчинити дії, в якій суд касаційної інстанції, залишаючи без змін постанову апеляційної інстанції, виходив з того, що регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не надало доказів письмового попередження орендаря про використання спірного приміщення для власних потреб за три місяці до закінчення терміну договору, як це передбачено пунктом 10.4 договору оренди, а тому договір оренди є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

У цій справі, на відміну від справи №923/1142/17, судом апеляційної інстанції встановлено, що орендодавець звертався до орендаря з відповідними листами про припинення дії договору оренди із зазначенням в якості підстави припинення орендних правовідносин необхідність використання майна у власних потребах. 

Висновки, зроблені в оскаржуваних судових рішеннях у справі №902/862/15, не свідчать про їх невідповідність висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 923/1142/17, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки встановлені у справах фактичні обставини не є подібними.

4.18. При цьому, оскільки не знайшла свого підтвердження, визначена ТОВ "Вастон" підстава касаційного оскарження з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, інші доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права в частині неповного встановлення обставин справи, колегією суддів відхиляються.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.3. Статтею 309 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон"  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 у справі №    902/862/15 залишити без змін.

3. Поновити виконання рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2015 у справі №    902/862/15.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                                 В. Студенець

Судді                                                                                                             О. Баранець

                                                                                                                             Л. Стратієнко