ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/62/20  Номер провадження 22-ц/814/1374/20	Головуючий у 1-й інстанції Шевченко В. М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді: Триголова В.М.,
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця»
на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 березня 2020 року
у справі за позовомАкціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,-

                                В С Т А Н О В И Л А :           

У січні 2020 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 , який працював водієм у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Гребінка» регіональної філії ПАТ «Українська залізниця», 09.10.2015 року на службовому автомобілі КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду із автомобілем TOYOTA RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , у вчиненні якої відповідач визнаний винним постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.12.2015 та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2018 стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі  80 784,97 грн, витрати на проведення експертизи - 2 202,00 грн, зі сплати судового збору - 807,00 грн, а всього - 83 794, 81 грн. Рішення суду виконано в повному обсязі на підставі платіжної вимоги від 31.01.2019 № 58021387. На час вчинення ДТП автомобіль КАМАЗ д.н.з НОМЕР_1 належав на праві власності позивачу, а  відповідач перебував із ним у трудових відносинах. Після виконання рішення суду у відповідача на підставі ст. 1191 ЦК України виникло право регресної вимоги до ОСОБА_1 в межах середньомісячної заробітної плати, яка становить 8 385, 36 грн. 
В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 8385, 36 грн. для покриття шкоди у порядку регресу в межах середнього заробітку, а також 2102 грн. судового збору.
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 березня 2020 року позовні вимоги - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» матеріальну шкоду у розмірі  2 101,04 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102, 00 грн.
В іншій частині - відмовлено.
Рішення оскаржило АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця», вважає ного незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2101, 04 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог на суму 8385, 36 грн.
Також зазначає, що судом невірно застосовано норми матеріального права: КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та Порядок обчислення заробітної плати, затверджений Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. Скаржник вважає, що розрахунок серкдньої заробітної плати для відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу повинен проводитись виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, а не 2 місяці як застосовано судом.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інтсанції вірно встановлено, що  ОСОБА_1 працював водієм автотранспортних засобів автотранспортного цеху у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Гребінка» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 19.12.2013 року по 18.06.2018 року, що підтверджується наказами (розпорядженнями) від 19.12.2013 № 193/ОС та від 18.06.2018 № 82/ОС /а.с.9,10/.
Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 18.12.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн /а.с. 22/.
За змістом вказаної постанови убачається, що ОСОБА_1 09.10.2015 року близько 17 год 10 хв керував автомобілем КАМАЗ д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві на перехресті просп. Червонозоряного, вул. Кайсарова, вул. Кіровоградській, порушив п. 13.1 ПДР, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем TOYOTA RAV4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
09.10.2015 відповідач на службовому автомобілі марки КАМАЗ д.н.з НОМЕР_1 виїхав у відрядження до м. Києва ТОВ «Соната», що підтверджується наказом про відрядження від 08.10.2015 № 401/вд та посвідченням про відрядження № 643від 08.10.2015 /а.с.8, 26/.
ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця», третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення майнової шкоди у розмірі 86 844 грн 72 коп та моральної шкоди у розмірі 3 000 грн 00 коп. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2018 позов ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду в сумі 80 784 грн 97 коп, витрати на проведення експертизи в сумі 2 202 грн 00 коп, витрати з оплати судового збору в сумі 807 грн, всього - 83 794 грн 81 коп /а.с. 18-21/.
Відповідно до платіжної вимоги від 31.01.2019 № 58021387 на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2018 зазначену суму в повному обсязі було сплачено, що підтверджено повідомленням від 01.02.2019 № 297 ЦФБ про закриття розрахунків по платіжному дорученню  від 01.02.2019 № 58021387 /а.с. 7, 17/.
Відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та  постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного  акціонерного товариства «Українська залізниця»,  утворене в законодавчому порядку ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, а в подальшому на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 «Деякі питання  акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця»  (АТ- «Українська залізниця»).
Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
          Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У відповідності до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема у ст. 134 КЗпП України.
У наданій  позивачем довідці  вказується, що середній заробіток ОСОБА_1 складає 8 385,36 грн. /а.с. 24/. 
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100
застосовується у випадках: а) надання працівникам щорічної відпустки, додаткових 
відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, 
які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; б) надання працівникам творчої відпустки; в) виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час; г) переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану 
роботу за станом здоров`я; д) переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком 
до трьох років, на іншу легшу роботу; е) надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; є) виплати вихідної допомоги; ж) службових відряджень; з) вимушеного прогулу; и) направлення працівників на обстеження до медичних закладів; і) звільнення працівників-донорів від роботи; ї) залучення працівників до виконання військових обов`язків; й) тимчасового   переведення  працівника  у  разі  виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. 
Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, в даному випадку -  дню звільнення працівника з роботи.
Основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позовуАТ «Українська залізниця» на суму 8 385,36 грн, районний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів саме такого розміру середньої заробітної плати відповдіача.
При обчисленні  наданих стороною позивача даних стосовно виплат заробітної плати відповідача за останні два місяці: квітень  2018 року -  2 101,04 грн, травень 2018 року   - 0,00 грн, які передували його звільненню - 18.06.2018, суд прийшов до вірного висновку, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за відповідний період становила 2 101,04 грн. 
Не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного застосування судом положень Порядку обчислення середньої заробітної плати та визначення суми середньомісячної заробітної плати ОСОБА_3 в розмірі 2101, 04 грн., оскільки надана АТ «Українська залізниця» довідка про дохоли відповідача містить інформацію про заробіток відповідача за квітень-травень 2018 року, який становить 2101, 04 грн., інших відомостей, які б свідчили про отримання заробітної плати в більшому розмірі, позивачем надано не було.
Крім того, обчислення середньої заробітної плати, з урахуваннм виплат за останні 12 календарних місяців роботи, проводиться лише для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки. (п.2 Порядку).
За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення  Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 березня 2020 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

                                       П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» - залишити без задоволення.
Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя:                                                 В.М. Триголов

        Судді:                                                                А.І. Дорош

                                                                               О.А. Лобов