П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        22 липня 2020 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 753/1767/20
Номер провадження  22-ц/824/8090/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Саліхова В. В., Шахової О. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Цимбал І. К., у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.
 
Заява обґрунтована тим, що 29 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб у якому, було придбано: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «ШевролеАвео».
 
В подальшому, шлюб між сторонами було припинено, у зв`язку з чим,  ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва із позовом про поділ майна набутого під час шлюбу.
 
Так, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишено без задоволення, у визнанні однокімнатної квартири АДРЕСА_1 такою, що набута під час шлюбу за спільні кошти подружжя, відмовлено.
 
На думку заявника, вищевказані рішення були ухвалені без повного дослідження обставин справи. 
 
Так, заявник вважає, що під час ухвалення вказаних рішень, судами не було взято до уваги, зокрема, те, що згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 липня 2009 року, вказана квартира була придбана за згодою дружини, а відповідно й за спільні кошти подружжя. Крім того, заявник зазначає, що вона неодноразово заявляла клопотання про виклик в якості свідка нотаріуса, який посвідчував вказаний договір, для надання пояснень, проте в задоволенні вказаних клопотань, судом було відмовлено.
 
Заявник зазначає, що на запит вона отримала лист приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л. І. від 20 грудня 2019 року з якого вбачається, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений за згодою дружини покупця, справжність підпису якої посвідчено нотаріально. Таким чином, на думку заявника, вказана квартира купувалась за кошти, які були спільною власністю подружжя. Вказаний факт не був відомий заявнику під час судового розгляду справи та не досліджувався судами всіх інстанцій.
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року (а.с. 149-150) у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, відмовлено.
 
Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду, 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її необґрунтованість, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, задовольнити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було взято до уваги те, що в рішенні суду від 26 травня 2011 року  не надано належної оцінки тій обставині, що згідно договору купівлі-продажу від 10 липня 2009 року, однокімнатна квартири АДРЕСА_1 була придбана за згодою дружини, а відповідно за спільні кошти подружжя.
 
Скаржник зазначає, що вона неодноразово заявляла клопотання про виклик в якості свідка нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу квартири від 10 липня 2009 року, для надання пояснень по суті спору, проте у задоволенні заявлених клопотань було відмовлено.
 
Скаржник зазначає, що на її запит, 24 грудня 2019 року було отримано відповідь від нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шандиби Л. І. з якої вбачається, що договір купівлі-продажу квартири від 10 липня 2009 року посвідчений за згодою дружини.
 
На думку скаржника, наявність згоди дружини на придбання квартири є доказом того, що квартира набувалась за спільні кошти подружжя, крім того, підписуючи договір купівлі-продажу, покупець не заперечував той факт, що квартира набувалась у спільну сумісну власність подружжя.
 
Таким чином, на думку скаржника, свідчення нотаріуса є нововиявленою обставиною та такою, яка б могла вплинути на результат прийнятого рішення, у випадку дослідження її судом під час первинного розгляду справи. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2020 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
04 червня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_4 з відповідним підтвердженням про направлення його заявнику. 
 
ОСОБА_3 зазначає, що скаржник посилається на заяву про надання згоди на придбання квартири АДРЕСА_1 , як на нововиявлену обставину. Разом з тим, вказана обставина була підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовною заявою, крім того, вказана обставина була досліджена судами всіх інстанції, під час ухвалення та перегляду рішення про поділ майна подружжя. 
 
Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак не підлягає скасуванню.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
У судовому засіданні скаржник та її представник - адвокат Діденко І. Г. підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просили суд її задовольнити, з підстав викладених у ній.
 
Представник відповідача - адвокат Мальований О. О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи скаржника та її представника, заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заявником обставина досліджувалась судом під час судового розгляду справи, а відтак, не може вважатися нововиявленою. 
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 29 грудня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб (а.с. 10).
 
10 липня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 31).
 
У заяві, посвідченій приватним нотаріусом Шандибою Л. І., ОСОБА_2 зазначає, що вищевказана квартира була придбана за кошти, що є спільною власністю подружжя (а.с. 72).
 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України рішення, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
 
Відповідно до п. 3, 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» №4 від 30.03.2012 нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
Аналіз наведених норм права рішень та висновків судових інстанції дає можливість прийти до висновку про те, що необхідними умовами для визнання обставин нововиявленими є те, що вони існували на час розгляду справи; не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
 
При цьому, вирішуючи питання щодо скасування рішення за нововиявленими обставинами, суд позбавлений права надавати оцінку рішенню суду щодо якого ставиться питання про його скасування (надавати оцінку його обґрунтованості або законності тощо). Саме сторона, яка заявляє вимоги про скасування рішення суду за нововиявленими обставинами, повинна надати суду відповідні докази на підтвердження вказаних обставин. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Таке скасування можливе лише у виключних випадках і жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення лише з однією метою - домогтись повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що заява посвідчена приватним нотаріусом Шандибою Л. І. в якій ОСОБА_2 зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за кошти, що є спільною власністю подружжя, була подана ОСОБА_2 під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.
 
Так, з ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2011 року (а.с. 76-78) вбачається, що під час перегляду вищевказаного рішення, судом апеляційної інстанції було досліджено зазначену заяву. Крім того, досліджуючи заяву, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що той факт, що ОСОБА_2 надавала згоду на придбання квартири та вказувала у заяві, що кошти на її придбання є спільною сумісною власністю, не заслуговують на увагу, оскільки, зазначена обставина сама по собі не є підставою для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.
 
Під час перегляду рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, вирішили спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх досліджені судами були дотримані норми матеріального та процесуального права (а.с. 102-103).
 
В апеляційній скарзі та заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник посилається на відповідь приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л. І. (а.с. 121), як на нововиявлену обставину. У вказаній заяві нотаріус зазначає про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був посвідчений за згодою дружини покупця, а в заяві, посвідченій нотаріусом зазначено, що квартира купується на кошти, що є спільною власністю подружжя. Разом з тим, зазначені у листі відомості були досліджені судами апеляційної та касаційної інстанції, а відтак, не можуть вважатися нововиявленою обставиною. 
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.
 
Посилання скаржника на те, що отриманий нею лист від приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л. І. є нововиявленою обставиною, є безпідставним, оскільки, у вказаному листі нотаріус посилається на договір купівлі-продажу від 10 липня 2009 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та на заяву ОСОБА_2 посвідчену нотаріусом 10 липня 2009 року, разом з тим, вказані докази були досліджені судом першої інстанції під час ухвалення рішення та судами апеляційної та касаційної інстанції під час перегляду вказаного рішення.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2   - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року  - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           В. В. Саліхов 

                                                                                                             О. В. Шахова