22-ц/804/2272/20 
                                                                                223/79/20 

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и

15 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.
          суддів:            Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.       
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ;  
відповідач - Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Маріуполі апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року, постановленого у складі судді Дочинець С.І., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У 27 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП  «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. З урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 43 781,90 грн. та 5000,00 грн в порядку відшкодування моральної шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11 лютого 1998 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та 28 жовтня 2019 року наказом №212-к від 29 жовтня 2019 року його було звільнено на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. У період роботи з січня 2019 року в порушення вимог закону заробітна плата відповідачем в повному обсязі та своєчасно не виплачувалась, а виплата належних позивачу при звільненні сум 28 жовтня 2019 року власником здійснена не була. Заборгованість по заробітній платі в повному обсязі була перерахована ОСОБА_1 лише 11 лютого 2020 року, а тому, у зв`язку із вказаною затримкою та відповідно до ст.117 КЗпП України роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що виходячи з середньоденного розміру заробітної плати позивача - 591,55 грн., становить 43 781,90 грн.
Дії роботодавця щодо не проведення з позивачем розрахунків при звільненні поставили останнього у скрутне матеріальне становище, унеможливили його нормальне існування та членів його сім`ї, що мало наслідки виникнення тяжкого психологічного стану для нього як особи, що не в змозі забезпечити свою родину коштами для існування, та зумовило необхідність шукати джерела доходу для забезпечення коштів для існування. Тому, ОСОБА_1 незаконними діями відповідача була спричинена моральна шкода, оцінена у 5000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 43 183,15 грн. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. 
Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що при обчисленні розрахунку суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивачем була допущена описка у розмірі середньоденної заробітної плати.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст
16 червня 2020 року засобами поштового зв`язку на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1».
Після усунення недоліків ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі. 
В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач просить змінити рішення в частині стягнення 43 183,15  грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити розмір стягнутої суми до 21 591,58 грн., скасувати рішення в частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди відмовивши у задоволені позову в цій частині.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом не надано належної оцінки фінансового-господарському стану підприємства, відсутністі грошових коштів на виплату заробітної плати, введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року.
Також судом не прийнято до уваги той факт, що покупці вугільної продукції ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не в повному обсязі розраховуються з підприємством за поставлену вугільну продукцію, у зв`язку з чим, підприємство не мало можливості розрахуватися з позивачем у строки визначені ст.116 КЗпП України.
Суд не взяв до уваги правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 716/9584/15-ц щодо застосування принципу співмірності. Заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є співмірним оскільки заборгованості перед позивачем щодо виплати йому всіх належних сум при звільненні на час прийняття рішення судом не існувало.
Щодо стягнення моральної шкоди, то позивачем належним чином не наведено підстав наявності понесених моральних страждань та у зв`язку із чим він їх поніс. 

Аргументи учасників справи
У відзиві позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Вказує, про наявність підстав для стягнення моральної шкоди через те, що будучи звільненим за станом здоров`я у жовтні 2019 року, заробітну плату отримав лише в грудні 2020 року, що негативно вплинуло на матеріальне становище всіх членів його сім`ї.   

2.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст.369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Матеріалами справи встановлено, що позивач з 11 лютого 1998 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 28 жовтня 2019 року наказом № 212-к від 29 жовтня 2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №144 від 22 січня 2020 року при звільненні ОСОБА_1 нараховані грошові кошти на момент звільнення складали 77 405,76 грн., належна сума до сплати становила 62 059,45 грн.  Невиплачена сума складає 51 049,16 грн. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день його звільнення складала 591,55 грн.
Листом №120 від 20 січня 2020 року ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» повідомило, що протягом тривалого часу на підприємстві спостерігається негативна тенденція щодо наявності та збільшення заборгованості із заробітної плати. Станом на 17 січня 2020 року заборгованість із заробітної плати з нарахуваннями становить 66112 тис. грн. Головною причиною виникнення заборгованості є несплата коштів за відвантажену вугільну продукцію, заборгованість підприємству за вугілля 255,6 млн. грн. Починаючи з грудня 2019 року підприємство було вимушено призупинити роботу з видобутку та відвантаження вугілля. Грошові кошти від реалізації вугільної продукції не надходять. Підприємство разом з профспілками вживає всіх заходів щодо відновлення розрахунків за відвантажене вугілля та поновлення його видобутку, а також докладе всіх можливих зусиль щодо погашення заборгованості із заробітної плати та виплати позивачу коштів, нарахованих при звільненні.
Згідно платіжних доручень №1747 від 01 листопада 2019 року, №145 від 13 листопада 2019 року, №188 від 23 грудня 2019 року та № 2192 від 11 лютого 2020 року та доданих до них реєстрів грошових виплат, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» було сплачено позивачу грошові кошти у вигляді заробітної плати у сумах: 3281,29 грн., 3379,39 грн., 4349,61 грн., 51 049,16 грн.
Відповідно до довідки №17 від 15 січня 2020 року, виданої ОСББ «Веста-Вугледар», ОСОБА_1 мешкає за адресом: АДРЕСА_1 , разом з членами своєї сім`ї: дружиною - ОСОБА_2 , синами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Згідно із ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.
Положеннями ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.
Однак, встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України.
Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що у день звільнення всі належні звільненому працівникові суми виплачені не були, такий обов`язок роботодавець виконав лише  11 лютого 2020 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку у розмірі 43 183,15 грн., який розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Враховуючи, що на час звернення позивача до суду (27 січня 2020 року) розмір заборгованості по заробітній платі складав 51 049,16 грн., колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначений судом до стягнення розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Доводи апеляційної скарги щодо неможливості своєчасного розрахунку з позивачем при звільненні не з вини роботодавця, а внаслідок відсутності грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, не заслуговують на увагу, адже нормами трудового законодавства (ст.ст.116, 117 КЗпП України) не встановлено зв`язку між обов`язком роботодавця належним чином розраховуватися з працівниками та наявністю у нього коштів.
Даний обов`язок роботодавця є абсолютним, а кореспондуюче йому право працівника - таким, що підлягає захисту незалежно від фактичної можливості роботодавця виплачувати нараховані працівнику кошти.

Щодо відшкодування моральної шкоди
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст. 237-1 КЗпП України).
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, невиплати коштів при звільненні, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших.
Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 296/10853/16-ц (провадження № 61-28488св18).
Суд першої інстанції, встановивши факт завдання позивачеві моральної шкоди внаслідок невиплати заробітної плати при звільненні, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди та обґрунтовано визначив її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
  Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. 
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
   
Апеляційну  скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» залишити без задоволення. 
Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                                                    І.П. Мироненко 

Судді:                                                                                                                М.Ю. Лопатіна     

                                                                                                                          Є.Є. Мальцева