П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1513/19	
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Шляхтицького О. І., Семенюка Г. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність щодо невключення в довідку від 19 квітня 2018 року № ЮН 51117 відомостей про додаткові види грошового забезпечення та ненаправлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області)  нової довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення на підставі ст.ст. 43, 8, 10 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за формою передбаченою Додатком № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, з урахуванням змін в грошовому забезпеченні, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704;
-          зобов`язати скласти та направити до ГУ ПФУ в Миколаївській області нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 01 березня 2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, з повною інформацією, за формою передбаченою Додатком №2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 для перерахунку та виплати пенсії з 01 січня 2018 року на підставі ст. ст. 43, 8, 10 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за особливості проходження служби (75% від посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, на підставі п. 5, п.п. 1 постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704); премії (у розмірі 575% посадового окладу, на підставі п. 5, п.п. 2 постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач наголосив, що постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103) та зміни до пункту 5 і Додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі - Порядок №45) суперечать Конституції України, а також не відповідають Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки для обрахунку розміру пенсійного забезпечення не враховано усіх складових грошового забезпечення діючих військовослужбовців, передбачених частиною третьою статті 43 Закону.
Цитуючи рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 р. №РП-4/2015, позивач указує, що повинен бути єдиний підхід законодавця до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються при призначенні та перерахунку пенсії. Окрім того, як зазначає позивач, у вказаному рішенні Конституційний Суд наголосив, що виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів визначає види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсії військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись Конституцією України та законами України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що суб`єкт владних повноважень діяв на підставі та в межах законодавства, оскільки п.1 Постанови № 103 передбачав врахування тільки трьох складових: окладу за посадою, за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Окрім того, як зазначив суд, Кабінетом Міністрів України затверджена форма довідки про розмір грошового забезпечення (Додаток №2 до Порядку № 45), в якій перелічені складові грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсій.
Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції також проаналізував рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, що набрало законної сили 05 березня 2019 року та яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до Порядку №45, які затверджені відповідною постановою Уряду.
За висновком суду першої інстанції втрата, 05 березня 2019 року, чинності пунктів 1, 2 Постанови №103 та змін до пункту 5 і Додатку 2 Порядку №45 не дає Миколаївському обласному військовому комісаріату підстав для складення нової довідки про розмір грошового забезпечення та направлення її до пенсійного органу для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року. Суд першої інстанції відзначив, що ані Порядок №45, ані жоден інший нормативно-правовий акт не наділяє уповноважений орган, що видає довідки про розмір грошового забезпечення, повноваженнями самостійно встановлювати розміри грошового забезпечення осіб, звільнених з військової служби, віднімати чи додавати до розміру вказаного у довідці грошового забезпечення окремі види грошового забезпечення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення, порушення норм процесуального права, порушення його прав як людини, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.

Ключовою тезою апеляції є те, що пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і Додатку 2 Порядку №45 щодо складових грошового забезпечення для перерахунку пенсій, звужують зміст та обсяг існуючих прав та свобод, з огляду на те, що скасовують надбавки, доплати, підвищення і премії, які отримував військовий пенсіонер під час служби, та які враховувалися при попередніх перерахунках пенсій.
Позаяк, на думку скаржника, статті 13, 45, ч.4 ст. 63 та ч.3 ст. 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. №2262-XII (далі - Закон №2262-XII) набрали чинності раніше ніж наведені вище підзаконні нормативні акти, що суперечили нормам вищої юридичної сили, то орган владних повноважень повинен був застосовувати при складанні відповідної довідки для перерахунку пенсії види грошового забезпечення військовослужбовців, вичерпний перелік яких встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) і які відображають умови, особливості військової служби кожної особи, яка має право на пенсію за Законом №2262-XII.
Покликаючись на рішення Європейського Суду з прав людини «Суханов та Ільченко проти України» ОСОБА_1 наголосив, що мав законні сподівання отримати пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням надбавки за особливості проходження служби та премії.

У відзиві на апеляцію ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, відзначив, що діяв відповідно до ч.4 ст.63 Закону №2262-XII, за змістом якої, Кабінету Міністрів України делеговані повноваження встановлювати умови, порядок та розміри перерахованих пенсій. На виконання наведених змін, як стверджує відповідач, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103 та вніс відповідні зміни в Порядок №45.
На думку суб`єкта владних повноважень, набрання законної сили рішення суду у справі №826/3858/18 не являється підставою для перерахунку пенсії, через те, що рішення про перерахунок пенсії приймається виключно Кабінетом Міністрів України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у відзиві на апеляцію вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення не допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Пенсійний орган відзначив, що за результатами перерахунку позивачу пенсії з 01.01.2018 р. вона збільшилася на 1050,76 грн, що спростовує доводи пенсіонера про обмеження його права на соціальний захист.

18.05.2020 р. представник скаржника – Острицький А. О. подав клопотання, де виклав додаткові доводи апеляції та заявив вимоги про вихід за межі позовних вимог для ефективного захисту прав та інтересів позивача.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Ураховуючи, що скаржником порушені наведені приписи, суд не враховує надані доповнення до апеляції.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, на підставі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262-ХІІ.
Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом на посаді головного сержанта роти матеріального забезпечення та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2017 року № 120 був звільнений в запас за пунктом «а» частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.
ГУ ПФУ в Миколаївській області призначило ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу - 760 грн, окладу за військовим званням - 65 грн, процентної надбавки за вислугу років 40 % - 330 грн, середньомісячних сум додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 4033 грн, у тому числі: надбавка за стрибки з парашутом - 25% та надбавка за особливо важливі завдання 50%.
Окрім цього, позивачу нараховані надбавки до пенсії як учаснику бойових дій та у зв`язку з находженням на його утриманні неповнолітніх дітей.
Загальний розмір пенсії склав 5  487,24 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до п.7 Постанови №103, направив до ГУ ПФУ в Миколаївській області довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку визначеному рішенням Кабінету Міністрів України № ЮН 51117 від 19 квітня 2018 року, де зазначив, що грошове забезпечення позивача містить такі складові: посадовий оклад - 3  440 грн; оклад за військовим званням - 1020 грн; надбавка за вислугу років 50 % - 2230 грн, всього 6  690 грн. У вказану довідку не увійшла середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 4033 грн. (а.с.13).
ГУ ПФУ в Миколаївській області, на підставі наведеної довідки, з першого червня 2018 р. провело ОСОБА_1 перерахунок пенсії і її загальний розмір став складати 6012,62 грн. Початок періоду перерахунку - з 01.01.2018 р.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Ретельний аналіз доводів апеляційної скарги свідчить, що наріжним питанням у цій справі є дослідження обставин можливості застосування до спірних правовідносин пунктів 1, 2 Постанови №103 та пункту 5 і Додатку №2 Порядку №45, після визнання даних норм, за судовим рішенням, протиправними та нечинними.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Пунктом 1 Порядку № 45 встановлено, що пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
У п. 2, 3 Порядку № 45 визначено, що Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС.
Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.
Постановою № 103 внесено зміни до Порядку № 45, зокрема: п. 5 викладено в такій редакції: «Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням»;
Додаток 2 до Порядку № 45 також викладено в новій редакції, так у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, зазначений посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, відсоткова надбавка за вислугу.

Викладені правові норми дають підстави для висновку, що підготовка та подання довідки про розмір грошового забезпечення може бути лише за наявності для цього підстав, тобто прийняттям Кабінетом Міністрів України рішення про проведення перерахунку пенсії.

Кабінет Міністрів України, на виконання ч.4 ст.63 Закону №2262-XII, прийняв Постанову № 103 про перерахунок пенсій з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704).

Матеріали справи свідчать, що довідка ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку визначеному рішенням Кабінету Міністрів України № ЮН 51117 від 19 квітня 2018 року відповідає наведеним вище законодавчим актам.

05 березня 2019 року набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, у зв`язку з чим норма, що обмежувала складові грошового забезпечення, які враховуються при перерахунку пенсії, перестала діяти як така, що нечинна.
          Набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18 має наслідком, що з 05 березня 2019 року на законодавчому рівні не визначено обмеження щодо перерахунку пенсії, у зв`язку із прийняттям Постанови № 704, виходячи лише з трьох складових грошового забезпечення, та без врахування при перерахунку додаткових видів грошового забезпечення.
          Варто відзначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 17 грудня 2019 року у зразковій справі №160/8324/19 (набрало законної сили 24.06.2020 року) зазначив, що з 05.03.2019 року – з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ».
          Слід погодитися з доводом представника позивача про те, що спір, який розглядається в даній справі, не є типовим щодо спору, який розглядався в зразковій справі, оскільки вимоги до суб`єкта владних повноважень щодо надання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, стосуються різних періодів.
          Водночас, у рішенні від 17 грудня 2019 року у зразковій справі №160/8324/19 вирішене проблемне питання та зроблений однозначний висновок про те, з якого періоду у військового пенсіонера виникли підстави для перерахунку пенсії, призначеної згідно із Законом №2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення.
          Частина 3 статті 291 КАС України унормовує, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

          Представник ОСОБА_1 , з урахуванням позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 10.03.2020 р. у справі №160/1088/19, наголошує, що частина друга статті 265 КАС України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним. Наведене, на його думку, свідчить про те, у разі визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, відсутні підстави для його застосування, саме з моменту його прийняття.

          Досліджуючи вказані доводи представника скаржника колегія суддів бажає зазначити наступне.

          Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
Конституційний принцип незворотності дії нормативного акта у часі неодноразово був предметом вивчення, проте у правозастосовній практиці проблема щодо особливостей його практичної реалізації залишається невирішеною.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України (Рішення від 13.05.1997 № 1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Верховний Суд в постанові від 21.11.2018 у справі № 700/668/16-а, визнав, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.
На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

          За таких умов, враховуючи що до 05.03.2019 р., тобто на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, діяли норми Постанови №103 та Порядку №45, саме вони підлягали застосуванню суб`єктом владних повноважень, зокрема і військовим комісаріатом.
          Такий висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у пункті 60 постанови Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 2040/6740/18.

          Слушно зауважити, що правовідносини, які виникли з 05.03.2019 р., не можуть бути предметом дослідження у рамках цієї справи, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.
          
          Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою, відповідно до ст. 316 КАС України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі, розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328  КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             О. І. Шляхтицький

суддя                                                             Г. В. Семенюк

Повне судове рішення складено 09.07.2020 року.