ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 р.	Справа № 440/4660/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, повний текст складено 12.03.2020 року) по справі № 440/4660/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління ДПС у Полтавській області               
          про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив: 
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2019 №Ф113393-50У;
-  зобов`язати внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення інформації про борг на суму 13 177,08 грн та інформації про нараховування на цей борг штрафу та пені.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.06.2019 №Ф113393-50У.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про борг на суму 13177,08 грн та інформації про нараховані на цей борг штраф та пеню.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовлено.
Головне управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що позивач є адвокатом, а отже особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а тому відповідно до законодавства не звільняється від сплати єдиного внеску; відсутності підстав для внесення змін до інтегрованої картки позивача, оскільки коригування даних проводиться лише на підставі перевірки, яка не була проведена відповідачем, а вимога сформована автоматично на центральному рівні.
Позивач не надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2020 замінено відповідача по справі Головне управління ДФС в Полтавській області на правонаступника - Головне управління ДПС в Полтавській області.
Відповідно до ч. 4 ст.  229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1  з 11.07.2011р. є адвокатом,  перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвом на право зайняття адвокатською діяльністю від 11.07.2017 та повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску з 19.07.2017 (а.с. 15-16).
13.06.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області відносно ОСОБА_1 складено вимогу №Ф-113393-50 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску  на суму 7 688,72 грн.,  яка пред`явлена до примусового виконання (а.с. 32).
Станом на 13.06.2019 в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 рахується заборгованість у загальній сумі 7 688,72 грн за 2017 - 2018 рр. та І квартал  2019 року (а.с. 69, 74-77).
Також судом встановлено, що з 23.07.2014  позивач перебував у трудових відносинах з СУПБ "Укртехносинтез",  концерном "Нікмас", а з 27.06.2018 працює в АТ "НПАО" ВНДІ "Компресормаш" на посаді консультанта, що підтверджується трудовою книжкою,  довідками підприємств (а.с. 17, 25-28).
За період роботи червня 2018 по жовтень 2019 позивачу нараховувалася заробітна плата, з утриманням відповідних обов`язкових платежів, що підтверджується довідками  про доходи, виданих за місцем роботи позивача.
Станом на 31.10. 2019 року за позивачем  рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 13 177,08 грн, що підтверджується  інтегрованою карткою платника податків  (а.с. 30-31, 77).
Позивач, не погоджуючись з вимогою відповідача №Ф-113393-50У від 13.06.2019 та вважаючи невірною інформацію в інтегрованій картці платника податків щодо наявності станом на 18.11.2019 заборгованості у сумі 13 177,08 грн, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в спірний період одночасно був самозайнятою особою (адвокатом) та найманим працівником, тому вимога Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача. 
Також суд виходив з обов`язку відповідача відкоригувати відомості в інтегрованій картці платника податку, які відповідають дійсному стану зобов`язань позивача перед бюджетом.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 1 статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI).
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - діяльність, зокрема адвокатів, за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Крім того, згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності, в тому числі адвокатської, та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності адвокатів, які фактично не здійснюють незалежну професійну діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, колегія суддів зазначає, що адвокат, який не здійснює  адвокатської прибуткової діяльності, зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають статус адвоката (однак адвокатську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19, по справі № 520/3939/19, від 23.01.2020 по справі № 480/4656/18.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Податковим органом вимога щодо сплати боргу з єдиного внеску складена за період  2017 - 2018 р. та І квартал  2019 року. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, в спірний період ОСОБА_1 одночасно був адвокатом та найманим працівником. У цей період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідками підприємств та не спростовується відповідачем.
Проте відповідачем не надано доказів здійснення адвокатської діяльності та отримання доходу в період 2017 - 2018 р. та І квартал  2019 року, а також доказів на спростування висновків суду про сплату роботодавцем за найманого працівника ОСОБА_1 єдиного внеску в спірний період.
Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як адвокатом, який не здійснював прибуткову діяльність.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.
Отже, за наведених вище мотивів, оскаржувана вимога відповідача є неправомірною,  тому суд першої інстанцій правильно застосував норми матеріального права, та задовольнив позов в цій частині.
Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим та не підлягає скасуванню.
Щодо вимог про зобов`язання контролюючого органу здійснити коригування даних в ІКП шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу у сумі 13 177,08 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Приймаючи рішення про задоволення позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача обов`язку по сплаті єдиного внеску, та наявності в інтегрованій картці позивача відомостей, які не відповідають дійсному стану зобов`язань позивача перед бюджетом.
Колегія суддів вважає такі висновки суду передчасними, оскільки судом не досліджено обставини відображення в інтегрованій картці позивача.
Судовим розглядом встановлено, що в інтегрованій картці платника податку станом на 31.10. 2019 року за позивачем  рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 13 177,08 грн.
На вимогу апеляційного суду  відповідачем надано розрахунок суми боргу ОСОБА_1 у розмірі 13 177,08 грн, з якого вбачається, що зазначена сума включає суму боргу за оскаржуваною вимогою, а також  інші періоди, які не оскаржувалися позивачем.
Враховуючи, що вимога про сплату боргу скасована рішенням суду, яке є предметом апеляційного оскарження, та відсутні підстави вважати, що податковий орган, за наслідками судового розгляду не відкоригує відомості в інтегрованій картці, позовні вимоги в  частині зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки  шляхом виключення інформації про  податковий борг на суму 13. 177,08 грн. та інформації про нараховані на цей борг штраф і пеню є передчасними , а тому не підлягають задоволенню, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. 
Як встановлено ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі № 440/4660/19  скасувати в частині зобов`язання Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про борг на суму 13177,08 грн та інформації про нараховані на цей борг штраф та пеню.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі № 440/4660/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 11.08.2020