Ухвала
 
02 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 390/756/19
провадження № 61-12117ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 16» про визнання договору міни недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір міни (обміну) від 24 липня 2015 року, укладений між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 16» (далі - ТОВ «Агро-Парк 16») в особі директора Гавриш Оксани Миколаївни, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз Вікторією Ігорівною, за реєстровим № 132.
 
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 24 липня 2015 року між ним і ТОВ «Агро-Парк 16» в особі директора Гавриш О. М. було укладено договір міни (обміну), за яким відбувся обмін земельними ділянками. В результаті міни (обміну) він набув право власності на земельну ділянку площею 0,005 га, розташовану на території Подорожненської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ТОВ «Агро-Парк 16» набуло право власності на земельну ділянку площею 6,0976 га, розташовану на території Іванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В. І. та зареєстровано в реєстрі за № 132. В договорі зазначено місце його укладання - місто Кіровоград, але насправді договір було посвідчено в АДРЕСА_1 напроти будинку сільської ради. Він був змушений підписати цей договір, оскільки його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 березня 2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у Кіровоградській дитячій лікарні. 22 березня 2011 року ТОВ «Агро-Парк 16» запропонувало йому гроші на лікування сина, але за умови, що в подальшому між ними буде підписано договір міни земельних ділянок. Після того, як він отримав 25 000 грн, відповідач змусив його написати розписку про отримання ним         10 000 грн як гарантію в майбутньому укласти договір міни. Представники відповідача пояснили йому, що в разі відмови від підписання договору міни з нього в судовому порядку буде стягнуто 100 000 грн, тому у 2015 році він підписав цей договір. Копію договору міни нотаріус йому не надав, свого підпису щодо отримання договору він не ставив. Тільки влітку 2018 року він отримав вказаний договір на адвокатський запит. Укладання договору міни для нього вкрай невигідне, оскільки він проживає в селі Іванівка Кіровоградського району Кіровоградської області разом зі своєю сім`єю, а земельна ділянка, на яку відбувся обмін, знаходиться в Світловодському районі, в якому в нього немає родичів чи будь-якого нерухомого майна, до того ж розмір земельної ділянки в результаті обміну значно зменшився. Йому були потрібні гроші на лікування сина ОСОБА_2 , а відповідач скористався тяжкою для нього обставиною, тому він уклав договір міни на вкрай невигідних умовах.
 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2020 року - без змін.
 
11 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є визнання договору міни земельних ділянок недійсним.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Доводи заявника про те, що суди неправильно застосували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 442/158/18 та від 20 січня 2020 року у справі від № 916/556/19, не заслуговують на увагу, оскільки заявник не обґрунтував, у чому полягає неправильність застосування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 16» про визнання договору міни недійсним.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов