ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2465/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу   апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року в адміністративній справі №340/2465/19 за позовом   ОСОБА_1 до Атестаційної комісії №15 Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про звільнення та поновлення на роботі,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління про визнання протиправним та скасування наказу №340 о/с від 12 вересня 2019 року про звільнення зі служби в поліції та  поновити на посаді. До завершення підготовчого судового засідання ОСОБА_1 доповнив позов вимогою до Комісії про визнання протиправним та скасування рішення від 06 червня 2019 року про визнання таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року  відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувя з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 308 КАС України,  вважає, що  апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року проходив службу в лавах Національної поліції України. З 09 грудня 2017 року обіймав посаду помічника чергового сектору реагування патрульної поліції №4 Олександрівського відділення поліції Знам`янського відділу поліції Управління.
10 вересня 2018 року Управління прийняло наказ №357 про визначення рівня службової підготовленості поліцейських за 2018 навчальний рік.
Згідно протоколу (відомостей) прийняття заліків зі службової підготовки за навчальний рік позивач отримав такі оцінки: функціональна підготовка – 2; тактико-спеціальна підготовка – 2; загально-профільна підготовка – 2; вогнева підготовка – 2; фізична підготовка – 2. Загальна оцінка зі службової підготовки – 2.
Згідно протоколу (відомостей) прийняття заліків зі службової підготовки за навчальний рік (перездача) позивач отримав такі оцінки:функціональна підготовка – 3; тактико-спеціальна підготовка – 2; загально-профільна підготовка – 2; вогнева підготовка – 2; фізична підготовка – 2. Загальна оцінка зі службової підготовки – 2.
ОСОБА_1 направили на навчально-перевірочні збори у тренінговому центрі.
Збори пройшли у період з 06 по 10 травня 2019 року.
Згідно протоколу (відомостей) прийняття заліків зі службової підготовки позивач отримав такі оцінки: функціональна підготовка – 2; тактико-спеціальна підготовка – 2; загально-профільна підготовка – 2; вогнева підготовка – 2; фізична підготовка – 2. Загальна оцінка зі службової підготовки – 2.
04 червня 2019 року Управління прийняло наказ №365 «Про проведення атестування поліцейських».
У списках осіб зазначено ОСОБА_1 .
Підстава атестування – пункт 12 розділу ХІ Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, який затверджено наказом МВС України від 26 січня 2016 року №50.
Позивач складав тестування загальних навиків та професійних знань.
Результати тестування такі: 20 і 21 бал .
З ОСОБА_1 . Комісія провела співбесіду.
Мотивацію оцінено в 1 бал, чесність і довіру – 2 бали, а управління змінами – 1 бал.
06 червня 2019 року Комісія зробила висновок, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Підстава – недостатній рівень службової підготовки, теоретичних знань і професійних навиків.
Під час співбесіди ОСОБА_1 задали нескладні запитання щодо перевірки знань Конституції України і Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон) (а.с.14).
На більшість запитань не зміг надати повної відповіді, а на деякі відповів неправильно.
Позивач висловив незгоду з можливим переведенням на іншу посаду.
В атестаційному листі безпосередній керівник характеризує ОСОБА_1 позитивно.
Прямий керівник зробив висновок про відповідність займаній посаді.
За час служби в Національній поліції України не заохочувався та не притягувався до дисциплінарної відповідальності.
За час служби в органах внутрішніх справ заохочувався 9 разів та притягувався до дисциплінарної відповідальності 5 разів.
Судом першої інстанії допитувався, як свідок, секретар Комісії Серебреннікова О ОСОБА_2 .
Показала, що під час тестування ОСОБА_1 набрав бали, які менші від встановленого мінімуму.
Зазначила, що позивачу задавались прості питання, на які не зміг надати повних відповідей.
Комісія визнала відсутність належної мотивації та знань і навиків виконання службових обов`язків на будь-якій посаді в поліції.
Позивач не розглядав можливості переведення на іншу посаду.
Керівник Управління на підставі рішення Комісії та подання про звільнення 12 вересня 2019 року прийняв наказ №340 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі припису пункту 5 частини  1 статті 77 Закону (через службову невідповідність).
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного наказу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що атестаційна комісія діяла в межах наданих законом повноважень, з дотриманням процедури проведення атестації поліцейського, а тому рішення, відповідає вимогам встановленим ч. 2 ст.2 КАС України, є обґрунтованим, правомірним та не підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію».
Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3)поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.
Атестування поліцейських проводиться:1)при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.
Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.
Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.
Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465 (далі – Інструкція № 1465).
Відповідно до п. 3 Інструкції № 1465 атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
Згідно п.п. 15, 16 розділу 4 Інструкції № 1465 атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
Відповідно до п. 12 Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого Наказом МВС України від 26 січня 2016 року № 50, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2016 року за № 260/28390, поліцейські, які за результатами двох етапів підсумкової перевірки отримали оцінку з функціональної підготовки «незадовільно», не брали участі у підсумковій перевірці без поважних причин, а також ті, які не змогли успішно закінчити навчання на навчально-перевірочних зборах, підлягають направленню на атестування.
Відповідно до п. 28 Інструкції № 1465 керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов`язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.
Приписами п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що непроходження поліцейським атестації є окремою підставою для його звільнення через службову невідповідність.
  З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що атестаційна комісія діяла в межах наданих законом        повноважень, з дотриманням процедури проведення атестації поліцейського, а тому оскаржуване рішення є обґрунтованим, правомірним та не підлягає скасуванню.
 Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуюче вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 16 грудня 2019 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 309, 310, 315, 321, 322, 325,328 КАС України-

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року в адміністративній справі №340/2465/19 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов