ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 липня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/11588/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 
суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретаря Чубрей І.І. 

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 

учасники справи

позивач ОСОБА_3 
відповідач  ОСОБА_1 

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 травня 2020 року, головуючий у першій інстанції Федіна А.В.

встановила:
ОСОБА_3 у листопаді 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.
Просив визнати договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 позики від 30 квітня 2018 року недійсним.
ОСОБА_3 подано клопотання про призначення судово-психіатричну експертизи.
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 травня 2020 року призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено 

Справа №727/11588/19                                                 Головуючий у 1 інстанції Федіна А.В.
Провадження №22-ц/822/617/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.
питання: чи страждав ОСОБА_3 станом на квітень 2018 року та, зокрема, 30 квітня 2018 року на психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки та чи міг він усвідомлювати свої дії та керувати ними в момент вчинення правочину, а саме договору позики з ОСОБА_1 , посвідченим розпискою від 30 квітня 2018 року?
Проведення судово-психіатричної експертизи доручено експертам Чернівецької обласної психіатричної лікарні.
Оплату за проведення судово-психіатричної експертизи покладено на ОСОБА_3 .
Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 травня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
Зазначає, що судом першої інстанції доручено проведення експертизи експертам Чернівецької обласної психіатричної лікарні на порушення вимог ч.3 ст.103 ЦПК України, без урахування, що експертами Чернівецької обласної психіатричної лікарні проводилась психіатрична експертиза стосовно ОСОБА_3 , що може плинути на об`єктивність висновку експерта у даній справі, неправильно надано оцінку повідомленню Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 23 квітня 2020 року №1945 про наявність протипоказання ОСОБА_3 самостійно здійснювати проїзд не більше 2-3 годин, не вховано думку ОСОБА_1 щодо необхідності проведення стаціонарної експертизи, не зазначено підстав для призначення амбулаторної експертизи
Вказуває на необхідність отримання показів свідків, які можуть вказати на стан ОСОБА_3 та його поведінку у зазначений період часу, оскільки у матеріалах справи відсутня інформація щодо психічного стану ОСОБА_3 станом на 30 квітня 2018 року. 
Вважає, що задовольняючи клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на подання доказів, суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст. 84 ЦПК України, оскільки клопотання ОСОБА_3 не містить зазначення жодних причин порушення строку на подання клопотання.
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 5 ст. 81, ч .1, 2, 4 ст. 83, ч. 3 ст. 102, ч. 1, 3 ст. 103, ч. 3 ст. 104, п. 2 ч. 1 ст. 105, ч. 1 ст. 107, ч.1 ст.127, п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» та дійшов висновку про доцільність проведення судово-психіатричної експертизи з метою встановлення факту можливості усвідомлення позивачем своїх дій та їх наслідків на момент укладення оспорюваного правочину, оскільки дана обставина має принципове значення для предмету доказування у даному спорі, враховуючи підстави звернення позивача до суду з даним позовом.
Поновлюючи строк на для подання клопотання про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що відповідні вихідні дані, необхідні для призначення судово-психіатричної експертизи у даній справі були отримані під час підготовчого судового засідання в порядку витребування доказів судом та були відсутні у розпорядженні позивача на час звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам відповідає.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 статті 76 ЦПК України).
За змістом ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Згідно пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30 травня 1997 року судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.
Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення протиправного діяння або в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди.
Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 позики від 30 квітня 2018 недійсним.
Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги ОСОБА_3 зазначалося наявність психічного захворювання, його систематичне лікування у психіатричній лікарні, у зав`язку з наявною у нього хворобою не завжди розуміє та пам`ятає значення своїх дій. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи;
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року.
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Питання усвідомлення значення своїх дій та можливість керувати ними, у момент укладення договору позики, обставини усвідомлення своїх дій у момент укладення договору позики входять до предмету доказування та підлягають встановленню.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині того, що суд визначив експертну установу Чернівецької обласної психіатричної лікарні, без врахування обставин справи, чим порушив ч. 3 ст. 103 ЦПК України, що може прямо вплинути на об`єктивність висновку експерта.
При визначені експертної установи судом враховано, що ОСОБА_3 за специфіки його хвороби протипоказано пересування автомобільним чи залізничним транспортом протягом часу більше ніж 2 години, зв`язку з чим прийшов до висновку, що проведення експертизи слід доручити експертам Чернівецької обласної психіатричної лікарні. 
Обставина перебування ОСОБА_3 на обліку у цій установі не впливає на об`єктивність судового експерта під час проведення експертизи, оскільки перед початком проведення експертизи експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків відповідно до ст.ст.384,385 КК України
Посилання апелянта на те, що матеріалах справи відсутня інформація щодо психічного стану ОСОБА_3 станом на 30 квітня 2018 року та не надання можливості допитати цих свідків до призначення експертизи не заслуговують на увагу. 
Можливість експерта отримати матеріали, необхідні для проведення згідно вимог процесуального закону забезпечується судом на вимогу експерта в разі виникнення такої необхідності та за наявності відповідних матеріалів.
Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не необгрунтованість визначення судом першої інстанції виду експертизи.
Стаціонарна судово-психіатрична експертиза повинна проводитись у тих випадках, коли неможливо розпізнати психічну хворобу, визначити її тяжкість стосовно юридичного критерію осудності, встановити прогностичні показники з точки зору закону, а також у разі підозри особи щодо симуляції чи дисимуляції. Стаціонарною, як правило, буває і повторна судово-психіатрична експертиза.
З огляду на те, що в матеріалах наявні докази психічної хвороби ОСОБА_3 , на вирішення експерта поставлено питання про тимчасовий розлад психічної діяльності під час вчинення оспорюваного договору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення амбулаторної експертизи.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.1 ст. 84 ЦПК України.
Згідно частин 1,3,4 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього  Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.  
Клопотання про поновлення строку для подання доказів вирішено судом першої інстанції.
З урахуванням викладеного ухвала Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 травня 2020 року постановлена з додержанням норм процесуального права.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє позовні вимоги, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а направляє справу для продовження розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.
Судові витрати, понесені у зв`язку розглядом справи підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України.
  Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 28 липня 2020 року.

Головуючий                                         Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                 Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк