УХВАЛА             
 
03 серпня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 757/28275/17-ц
провадження № 61-42409св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державна казначейська служба України,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року у складі судді Литвинової І. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Пікуль А. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
В травні 2017 року позивач звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, а саме: 3% річних від несплаченої суми в розмірі 3 353,35 грн; інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 98 755,28 грн; моральну шкоду, завдану тривалим невиконанням рішення суду у розмірі 50 000 грн.
 
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2010 року стягнуто на її користь з управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради міста Житомира та з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради передбачені статтями 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» недовиплачені кошти у розмірі 46 067 грн.
 
Вказувала, що дане рішення набрало законної сили 28 грудня 2010 року, а виконавчі листи було видано 24 лютого 2011 року.
 
Зазначала, що у зв`язку із невиконанням рішення суду у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» строк, позивач була позбавлена можливості отримати належну їй суму боргу, а відтак вважала, що має право на отримання компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів.
 
Також посилалася на те, що протиправні дії відповідача щодо невиплати належних їй сум завдали їй моральної шкоди, вона зазнала моральних і фізичних страждань, які виразилися у погіршенні стану здоров`я.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 3 353,35 грн, що становить 3% річних від несплаченої суми, інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 98 755,28 грн та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду та стягуючи інфляційні втрати суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вказаних вимог.
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. В частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації за порушення встановленого законом строку виконання рішення змінено, зменшено розмір стягнутої компенсації з 3 353,35 грн до 3 304,03 грн. В частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат рішення змінено, зменшено суму стягнутих інфляційних втрат з 98 755,28 грн до 52 539,52 грн. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що права та законні інтереси ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь визначеної рішенням суду від 15 грудня 2010 року грошової суми дійсно були порушеними, а тому вимоги останньої в частині відшкодування на її користь 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду (прострочення перерахування коштів) та інфляційних втрат за рахунок Державного бюджету України є обґрунтованими. Дійшовши правильних висновків про наявність правових підстав для стягнення 3% річних, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, період нарахування компенсації стягувачу починається з наступного дня після закінчення тримісячного строку перерахування коштів та закінчується днем виплати коштів. При цьому, суд першої інстанції задовольняючи вимоги про стягнення суми інфляції не перевірив розрахунок інфляційних втрат, який був наданий позивачем та не звернув увагу на те, що сума, яку позивач просила стягнути є сумою боргу, яка включає в себе і інфляційні втрати, а тому рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення сум 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 Вина Державної казначейської служби України у несвоєчасному виконанні рішення суду відсутня, а отже підстав для відшкодування моральної шкоди немає.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Касаційна скарга подана на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, проте, враховуючи, що перевірка обґрунтованості доводів заявника, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, вимагає вивчення матеріалів справи і поглибленої оцінки доводів касаційної скарги по суті, касаційний суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у даній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Печерського районного суду міста Києва. Зупинено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
02 липня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
Позиція та висновки Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди призначити до судового розгляду.
 
Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	А. І. Грушицький   І. В. Литивненко   І. М. Фаловська