ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 вересня 2020 року           справа №360/2814/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року (повне судове рішення складено 28 липня 2020 року у м. Сєвєродонецька) у справі № 360/2814/20 (суддя в І інстанції Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункт наказу, визнання протиправними і незаконними певні дії, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) з такими вимогами:
1) визнати незаконним та протиправним пункт 14 наказу в/ч НОМЕР_1 від 04 лютого 2020 року № 70, яким внесено зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33, та скасувати його в частині: 
- вислуга років у Збройних Силах України становить 3 роки 11 місяців 10 днів, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні;
- виплатити позивачу щомісячну премію в розмірі 138% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704) за період з 05 по 08 лютого 2019 року;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови № 704 за 2018 рік отримав; 
- виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII).
2) визнати протиправним і незаконним нарахування і виплату позивачу 20 травня 2020 року матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови № 704 за 2018 рік, в розмірі 2912,53 грн.;
3) зобов`язати в в/ч А 0989 внести зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33 в частині: 
-  вислуга років у Збройних Силах України становить 4 роки 2 місяці 24 дні, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні; 
- виплатити щомісячну премію в розмірі 138% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до Постанови № 704 за період з 22 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року, з урахуванням щомісячної премії в розмірі 138 % посадового окладу за жовтень 2018 рік в розмірі 3643,20 грн., яку не виплачено у листопаді 2018 року, у загальні сумі 36 449,45 грн.;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови № 704за 2018 рік, яку позивачу було нараховано і невиплачено у 2018 році в розмірі 8041,75 грн., з урахуванням виплачених позивачу у травні 2020 року 2912,53 грн.;
- виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 повних календарних років у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII, з урахуванням виплачених 15 705,12 грн., а саме: 5235,04 грн., за один календарний рік;
4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у запас та виключення із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 08 лютого 2019 року до дня нарахування і виплати належного позивачу грошового забезпечення, а саме: грошове забезпечення за період з 22 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року, частину матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2018 рік, та одноразову грошову допомогу в розмірі 50 місячного грошового забезпечення за 4 календарних років у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону 2011-XII, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 349,00 грн., за кожний день затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року адміністративний позов повернуто ОСОБА_1 , з підстав, передбачених пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Не погодившись з таким рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти рішення, яким направити справи до суду першої інстанції на новий розгляд в новому складі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що предмет спору, підстави позову у цій справі є зовсім іншіми, ніж у справі № 360/445/19. Так, ОСОБА_1 наголошує, що він оскаржує дії відповідача, який нарахував і виплатив матеріальну допомогу не у повному обсязі, а також наказ № 70, який порушує його права і виданий вже після винесення рішення по справі № 360/445/19.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Постановляючи ухвалу про повернення позову, місцевий суд дійшов висновку, що предмет спору у цій справі стосується виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19, а саме в частині визнання протиправним та скасування пункту 14 наказу в/ч НОМЕР_1 від 04 лютого 2020 року № 70 та зобов`язання в/ч А 0989 внести зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33, які не можуть розглядатися в одному провадженні з іншими вимогами, які належить розглядати у позовному провадженні.
Колегія суддів не погоджується з наведеним та зазначає наступне.
Як слідує зі змісту позовної заяви, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 по справі № 360/445/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано пункт 9 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 жовтня 2018 року № 354, яким визначено вважати таким, що самовільно залишив військову частину, зняти з усіх видів забезпечення та припинити виплати з 22 жовтня 2018 року молодшому сержанту ОСОБА_1 , водію-машиністу екскаватора відділення інженерної техніки інженерно-дорожнього взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення в/ч НОМЕР_1 . 
Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2018 року № 385 щодо зарахування у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 з 17 листопада 2018 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія-машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерно-дорожнього взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення в/ч НОМЕР_1 . 
Визнано пункт 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 лютого 2019 року № 33 протиправним в частині обчислення календарної вислуги років ОСОБА_1 , виплати грошового забезпечення за період з 05 по 08 лютого 2019 року, виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних роки служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я. 
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 лютого 2019 року № 33 в частині проведення відрахування із грошового забезпечення за 5 днів щорічної основної відпустки за 2018 рік, що були використані, за той період часу, коли військовослужбовець знаходився в самовільному залишенні військової частини, відповідно до абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII та в частині зазначення, що матеріальну допомогу для вирішення соціально – побутових питань відповідно до Постанови № 704 за 2018 рік отримав. 
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 внести зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 лютого 2019 року № 33 шляхом обчислення календарної та пільгової вислуги років ОСОБА_1 з урахуванням періоду військової служби з 22 жовтня 2018 року по 08 лютого 2019 року, здійснивши перерахунок належного грошового забезпечення за період з 22 жовтня 2018 року по 08 лютого 2019 року, одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів. 
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. 
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. 
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до статті 9-1 Закону № 2011-XII. 
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до статті 9-1 Закону № 2011-XII У задоволенні решти позовних вимог до в/ч НОМЕР_1 відмовлено. 
У задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України - відмовлено.
На адресу позивача 17 червня 2020 року надійшла відповідь та документи від в/ч НОМЕР_1 на його звернення від 07 травня 2020 року щодо виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги у цій справі, позивач зазначив, що незважаючи на вищенаведене рішення суду, в/ч НОМЕР_1 продовжує незаконні і протиправні дії, а саме, начебто виконуючи це рішення, у порушенням вимог статті 19 Конституції України, шляхом його виконання, але на власний розсуд. 
Позивач наголосив, що так, начебто на виконання рішення суду 04 лютого 2020 року, наказом військової частини № 70 внесені зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33 всупереч рішення суду по справі № 360/445/19, які є не законними і протиправними в частині: - вислуга років у Збройних Силах України становить 3 роки 11 місяців 10 днів, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні. Виплатити позивачу щомісячну премію в розмірі 138% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до Постанови № 704 за період з 05 по 08 лютого 2019 року. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови № 704 за 2018 рік отримав; виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних роки у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Рішення суду Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19 набрало законної сили 21 січня 2020 року.
Встановивши такі обставини, колегія суддів зазначає, що у справі, ухвала про повернення позовної заяви в якій оскаржується в апеляційному порядку, предмет спору зі спірними правовідносинами у наведеній вище справі не є однаковим.
Так, у справі № 360/445/19 не розглядався розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, а лише право на її отримання.
Поза увагою місцевого суду залишено той факт, що відповідно до рішення суду у означеній справі було визнано неправомірним ненарахування позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, зобов`язвно нарахувати і виплатити, що відповідачем було виконано. Проте ОСОБА_1 не погодився з розміром виплаченої допомогою, що і стало підставою для звернення до суду з віповідною вимогою у цій справі.
Крім того, у справі № 360/445/19 було скасовано лише наказ в/ч НОМЕР_1 № 33 від 08.02.2019, на підставі чого відповідач видав наказ № 70 від 04.02.2020, тобто в цій частині рішення суду відповідачем було виконано та прийнято новий розпорядчий документ, який апелянт і оскаржує у справі № 360/2814/20.
Відтак, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту не є одним із способів виконання наведеного рішення, а спір у справі не є тотожним, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції не врахував наведені вище норми процесуального права, в зв`язку із чим прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Щодо застосування судом першої інстанції вимог пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, яка передбачає, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 КАС України).
Враховуючи, що апеляційним судом встановлена необхідність розгляду вказаних вище вимог позивача в позовному провадженні, посилання місцевого суду на порушення ОСОБА_1 правил об`єднання в одне провадження кількох вимог, є неприйнятними.
Встановивши тотожність деяких з позовних вимог, по яким ухвалено судове рішення в справі № 360/445/19, місцевий суд не позбавлений можливості відмовити у відкритті (закрити провадження) щодо таких вимог.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
При цьому вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо продовження розгляду справи в новому складі суду не можуть бути задоволені, оскільки не відповідають вимогам процесуального законодавства, тому його скарга задовольняється частково.
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 320, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року у справі № 360/2814/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункт наказу, визнання протиправними і незаконними певні дії, зобов`язання вчинити певні дії – скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду. 
Повне судове рішення – 08 вересня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                  І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            Е. Г. Казначеєв 
                                                                                                                                            
                                                                                                    Г. М. Міронова