ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р.	Справа № 520/940/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Сіренко О.І. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020  (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А.) по справі № 520/940/2020
за позовом ОСОБА_1  
до Прокуратури Київської області, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і прфесійних захворювань України в Київській області          
про визнання протиправними рішень, визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
13.01.2020, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до  Прокуратури  Київської області; Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області; Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України;  Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві  і професійних захворювань України в Київській області  про  визнання такими, що порушують права і свободи  позивача рішення Генерального прокурора України, прокурорів Харківської області, Київської областей, м. Києва та підпорядкованих прокурорів про проведення негласних оперативно-розшукових заходів, негласних слідчих (розшукових) дій (зняття інформації транспортних телекомунікаційних мереж, зняття інформації з електронних інформаційних систем, аудіо-та відео контролю особи, негласне аудіо-та відео контролю особи та ін.) за період з 1986 р. на даний момент із зазначенням у рішеннях про їх проведення адрес проживання позивача як місця проживання осіб, що не проживали за цими адресами і щодо яких проводилися такі заходи, радіоелектронних пристроїв позивача (в період з 1986 р. по даний момент);
визнання неналежним нагляд за дотриманням закону органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, дізнання Генеральним прокурором України (і неналежним контроль за підлеглими прокурорами у зв`язку з наведеним), прокурором Харківської області прокурором Дзержинського району р. Харкова, Київської області, та контроль за підпорядкованими прокурорами, внаслідок чого незаконно використовувалися спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації та інші засоби телекомунікацій органів внутрішніх справ, телекомунікаційні мережі для завдань оперативно-розшукової діяльності і позивачу завдано шкоди здоров`ю, моральної шкоди, здійснено незаконне втручання в приватне життя;
стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача компенсацію моральної шкоди в сумі 1 653 500,00 за період 2016 - 2019 рр.;
встановлення факту заподіяння позивачу каліцтва із виконанням ним службових обов`язків стажиста, помічника прокурора Білоцерківського району Київської області і старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Київської області, заподіяння позивачу каліцтв, що виражається в зміні і порушенні функцій внутрішніх органів внаслідок незаконного застосування спеціальних технічних заходів негласного отримання інформації та стягнути з Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Київській області суму єдино разової допомоги у зв`язку з професійним каліцтвом у розмірі однієї мінімальної заробітної плати 1378 грн. на підставі п. 12 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове державне соціальне страхування";
виключення із трудової книжки позивача запис про звільнення з посади старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Київської області від 19.04.2015 р.; відновити позивача на цій посаді й стягнути з прокуратури Київської області не отриману заробітну плату за період з травня 2002 р. за жовтень 2015 р. в сумі 209 746 грн. 77 коп.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 позовну заяву по справі № 520/940/20 залишено без руху; надано позивачу термін – п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали – для усунення недоліків позовної заяви шляхом: надання позовної заяви, викладеної відповідно до вимог ст.160 КАС України державною мовою та відповідно до приписів ч.1 ст.161 КАС України відповідно до кількості учасників справи; надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 14714,00 грн;  надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску; надання до суду письмового обґрунтування  порушення оскаржуваними рішеннями прав, свобод, інтересів позивача із відповідними доказами до кількості учасників справи.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 у справі                            № 520/940/20 відмовлено у відкритті провадження у справі.
Роз`яснено позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Позивач, не погодившись з судовим рішення, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати  рішення  суду першої інстанції, яким відкрити провадження за позовом, направити справу для розгляду по суті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на  невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи,  порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної  скарги, рішення   суду першої інстанції вважає, що  апеляційна  скарга  позивача не підлягає  задоволенню,  з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся з такими позовними вимогами до Харківського окружного адміністративного суду: про  визнання    такими, що порушують права і свободи  позивача рішення Генерального прокурора України, прокурорів Харківської області, Київської областей, м. Києва та підпорядкованих прокурорів про проведення негласних оперативно-розшукових заходів, негласних слідчих (розшукових) дій (зняття інформації транспортних телекомунікаційних мереж, зняття інформації з електронних інформаційних систем, аудіо-та відео контролю особи, негласне аудіо-та відео контролю особи та ін.) за період з 1986 р. на даний момент із зазначенням у рішеннях про їх проведення адрес проживання позивача як місця проживання осіб, що не проживали за цими адресами і щодо яких проводилися такі заходи, радіоелектронних пристроїв позивача (в період з 1986 р. по даний момент);
визнання неналежним нагляд за дотриманням закону органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, дізнання Генеральним прокурором України (і неналежним контроль за підлеглими прокурорами у зв`язку з наведеним), прокурором Харківської області прокурором Дзержинського району р. Харкова, Київської області, та контроль за підпорядкованими прокурорами, внаслідок чого незаконно використовувалися спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації та інші засоби телекомунікацій органів внутрішніх справ, телекомунікаційні мережі для завдань оперативно-розшукової діяльності і позивачу  завдано шкоди здоров`ю, моральної шкоди, здійснено незаконне втручання в приватне життя;
стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача компенсацію моральної шкоди в сумі 1 653 500,00 за період 2016 - 2019 рр.;
встановлення факту заподіяння позивачу каліцтва із виконанням ним службових обов`язків стажиста, помічника прокурора Білоцерківського району Київської області і старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Київської області, заподіяння позивачу каліцтв, що виражається в зміні і порушенні функцій внутрішніх органів внаслідок незаконного застосування спеціальних технічних заходів негласного отримання інформації та стягнути з Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Київській області суму єдино разової допомоги у зв`язку з професійним каліцтвом у розмірі однієї мінімальної заробітної плати 1378 грн. на підставі п. 12 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове державне соціальне страхування";
виключення із трудової книжки позивача запис про звільнення з посади старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Київської області від 19.04.2015 р.; відновити позивача на цій посаді й стягнути з прокуратури Київської області не отриману заробітну плату за період з травня 2002 р. за жовтень 2015 р. в сумі 209 746 грн. 77 коп.
Суд першої інстанції, під час прийняття ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, зробив висновок про те, що  спір виник не з приводу реалізації відповідачами управлінських функції як суб`єкт владних повноважень, а з правовідносин, котрі склались при організації  останніми виконання функції контролю під час здійснення підконтрольними органами своєї діяльності в рамках КПК України.
Колегія суддів погоджується з  такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний перегляд судового рішення в межах  доводів та вимог апеляційної скарги позивача в силу приписів ч.1 ст.308 КАС України.
Частина 1 ст.308 КАС України каже, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.
Згідно до ст.9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа. Постанова про заведення такої справи підлягає затвердженню начальником органу Національної поліції або начальником відокремленого підрозділу територіального органу Національної поліції, органу Служби безпеки України, оперативного підрозділу органу Державного бюро розслідувань, Державної прикордонної служби України, охорони вищих посадових осіб, Служби зовнішньої розвідки України, оперативного підрозділу органів доходів і зборів, органу, установи виконання покарань чи слідчого ізолятора, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, підрозділу Національного антикорупційного бюро України або його уповноваженим заступником.
Контроль за оперативно-розшуковою діяльністю здійснюється Національною поліцією, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, Службою безпеки України, Державним бюро розслідувань, Службою зовнішньої розвідки України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Управлінням державної охорони України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, розвідувальним органом Міністерства оборони України, Національним антикорупційним бюро України.
На особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, забороняється. Про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова, яка затверджується начальником або уповноваженим заступником начальника органу Національної поліції або начальником відокремленого підрозділу територіального органу Національної поліції, підрозділу Національного антикорупційного бюро України, органу Служби безпеки України, Директором Державного бюро розслідувань або його уповноваженим заступником, керівником територіального органу або його уповноваженим заступником, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, розвідувального органу Міністерства оборони України, Служби зовнішньої розвідки України, оперативного підрозділу органів доходів і зборів, органу або установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. У постанові зазначаються місце та час її складання, посада особи, яка виносить постанову, її прізвище, підстава та мета заведення оперативно-розшукової справи. Про заведення оперативно-розшукової справи протягом доби письмово повідомляється прокурор.
При перевірці осіб у зв`язку з допуском їх до державної таємниці, а також до роботи з ядерними матеріалами та на ядерних установках, а також осіб, яким надається дозвіл на перебування без супроводу в контрольованих та стерильних зонах, зонах обмеженого доступу, що охороняються, та критичних частинах таких зон аеропортів, оперативно-розшукова справа не заводиться. Така перевірка повинна тривати не більш як два місяці.
Під час здійснення оперативно-розшукової діяльності не допускається порушення прав і свобод людини та юридичних осіб. Окремі обмеження цих прав і свобод мають винятковий і тимчасовий характер і можуть застосовуватись лише за рішенням слідчого судді з метою виявлення, попередження чи припинення тяжкого або особливо тяжкого злочину та у випадках, передбачених законодавством України, з метою захисту прав і свобод інших осіб, безпеки суспільства.
При наявності достатніх підстав дозвіл на проведення оперативно-розшукової діяльності дає керівник відповідного оперативного підрозділу, який несе відповідальність за законність здійснюваних заходів відповідно до чинного законодавства.
При застосуванні оперативно-розшукових заходів працівники оперативних підрозділів зобов`язані враховувати їх відповідність ступеню суспільної небезпеки злочинних посягань та загрозі інтересам суспільства і держави.
У випадках порушення прав і свобод людини або юридичних осіб в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, а також у разі, якщо причетність до правопорушення особи, щодо якої здійснювались оперативно-розшукові заходи, не підтвердилась, Служба безпеки України, Державне бюро розслідувань, Національна поліція, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Управління державної охорони України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, розвідувальний орган Міністерства оборони України, розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Служба зовнішньої розвідки України, Національне антикорупційне бюро України зобов`язані невідкладно поновити порушені права і відшкодувати заподіяні матеріальні та моральні збитки в повному обсязі.
Громадяни України та інші особи мають право у встановленому законом порядку одержати від органів, на які покладено здійснення оперативно-розшукової діяльності, письмове пояснення з приводу обмеження їх прав і свобод та оскаржити ці дії.
Забороняється передавати і розголошувати відомості про заходи безпеки та осіб, взятих під захист, або такі, що можуть зашкодити слідству чи інтересам людини, безпеці України. Забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або непроведення стосовно певної особи оперативно-розшукової діяльності до прийняття рішення за результатами такої діяльності. Питання оприлюднення або надання такої інформації після прийняття рішення регулюється законом.
Підрозділи, що використовують автоматизовані інформаційні системи в оперативно-розшуковій діяльності, повинні забезпечити можливість видавати дані про особу на запит органів досудового розслідування, прокуратури, суду. В місцях зберігання інформації повинна бути гарантована її достовірність та надійність охорони.
Одержані внаслідок оперативно-розшукової діяльності відомості, що стосуються особистого життя, честі, гідності людини, якщо вони не містять інформації про вчинення заборонених законом дій, зберіганню не підлягають і повинні бути знищені. Відомості, одержані внаслідок оперативно-розшукової діяльності, щодо підготовки до терористичних актів чи їх вчинення окремими особами та групами, зберігаються до 5 років.
Не підлягають передачі і розголошенню результати оперативно-розшукової діяльності, які відповідно до законодавства України становлять державну таємницю, а також відомості, що стосуються особистого життя, честі, гідності людини. За передачу і розголошення цих відомостей працівники оперативних підрозділів, а також особи, яким ці відомості були довірені при здійсненні оперативно-розшукової діяльності чи стали відомі по службі або роботі, підлягають відповідальності згідно з чинним законодавством, крім випадків розголошення інформації про незаконні дії, що порушують права людини.
Оперативно-розшукові заходи, пов`язані з тимчасовим обмеженням прав людини, проводяться з метою запобігання тяжким або особливо тяжким злочинам, їх виявлення та припинення, розшуку осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання або безвісти зникли, захисту життя, здоров`я, житла і майна працівників суду і правоохоронних органів та осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, припинення розвідувально-підривної діяльності проти України.
Спостереження за особою, річчю або місцем, а також аудіо-, відеоконтроль місця може проводитися з метою встановлення даних про особу та про її зв`язки у разі, коли є факти, які підтверджують, що нею готується тяжкий або особливо тяжкий злочин, для отримання відомостей, які вказують на ознаки такого злочину, для забезпечення безпеки працівників суду і правоохоронних органів та осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, членів їх сімей та близьких родичів цих осіб, а також з метою отримання розвідувальної інформації в інтересах безпеки суспільства і держави.
Для одержання інформації забороняється застосовувати технічні засоби, психотропні, хімічні та інші речовини, які пригнічують волю або завдають шкоди здоров`ю людей та навколишньому середовищу.
У відповідності до  п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК).
Пунктом 5 частини першої статі 3 КПК досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
За правилами статті 218 КПК досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або його заступник.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК.
У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що  прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, зокрема й при вирішенні питань щодо  організації  виконання функції контролю під час здійснення підконтрольними органами своєї діяльності в рамках КПК України, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, отже,оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК.
Аналогічна позиція висловлена у  постановах ВП ВС від 21.11.2018 у справі №826/2004/18; від 05.12.2018 у справах 4 826/2253/18; від 10.04.2019 у справах №808/390/18.
У відповідності до  ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивач  в своїй позовній заяві посилається на  рішення Генерального прокурора України, прокурорів Харківської області, Київської областей, м. Києва та підпорядкованих прокурорів про проведення негласних оперативно-розшукових заходів, негласних слідчих (розшукових) дій (зняття інформації транспортних телекомунікаційних мереж, зняття інформації з електронних інформаційних систем, аудіо-та відео контролю особи, негласне аудіо-та відео контролю особи та ін.) за період з 1986 р. на даний момент із зазначенням у рішеннях про їх проведення адрес проживання позивача як місця проживання осіб, що не проживали за цими адресами і щодо яких проводилися такі заходи, радіоелектронних пристроїв позивача (в період з 1986 р. по даний момент);
визнання неналежним нагляд за дотриманням закону органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, дізнання Генеральним прокурором України (і неналежним контроль за підлеглими прокурорами у зв`язку з наведеним), прокурором Харківської області прокурором Дзержинського району р. Харкова, Київської області, та контроль за підпорядкованими прокурорами, внаслідок чого незаконно використовувалися спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації та інші засоби телекомунікацій органів внутрішніх справ, телекомунікаційні мережі для завдань оперативно-розшукової діяльності і  позивачу завдано шкоди здоров`ю, моральної шкоди, здійснено незаконне втручання в приватне життя.
В своїй апеляційній скарзі позивач каже, що  порушені його права, свободи і інтереси та завдано шкоди при здійсненні владних повноважень по провадженням і справах, в яких він є суб`єктом.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивач  акцентує увагу на припиненні провадженні по цим кримінальним  провадженням. Отже, колегія суддів вважає, що мова йде про діяльність  відповідних органів в межах кримінальних проваджень. 
З огляду на висловлену вище правову позицію, колегія суддів вважає що дані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Позивач до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції надав копію постанови про закриття кримінального провадження від 02.03.2018, які перебувають у провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області  та об`єднані матеріали досудового розслідування за ЄРДР №1201322040005223.
За змістом даної постанови  відомості до ЄРДР внесені за зверненням позивача від 09.07.2017 щодо, на його думку, несанкціонованого втручання в роботу Інтернет-мережі, а саме:  втручання сторонніх осіб з метою знищення його клопотання від 11.08.2016.
За цим, колегія суддів вважає, що надана постанова від 02.03.2018 стосується інших обставин, та не відноситься до предмету спору.
З огляду на таке, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції правильно  встановив  обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 по справі                          № 520/940/2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.О. Донець	
Судді	   	О.М. Мінаєва    О.І. Сіренко   	
Повний текст постанови складено  01.07.2020 року