Постанова 
Іменем України
 
22 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 205/8732/15-ц
провадження № 61-37294св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У грудні2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») про визнання недійсним договору банківського (карткового) рахунку.
Позовні вимоги мотивувала тим, що ніколи не укладала та не підписувала 
з відповідачем договір банківського (карткового) рахунку № НОМЕР_1 , не надавала заяву про його відкриття у Відділенні № 1 філії ПАТ «ПУМБ» 
у м. Дніпропетровську, як і зразків підпису, не отримувала платіжної чи будь-якої картки до цього рахунку, не переказувала та не сплачувала жодних сум на зазначений рахунок, не надавала та не уповноважувала іншу особу на вчинення таких дій. Тобто на укладення договору банківського (карткового) рахунку було відсутнє її волевиявлення.
У зв`язку із цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним договір банківського (карткового) рахунку № НОМЕР_1 , укладений між ПАТ «ПУМБ» і ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року позов задоволено.
Суд першої інстанції керувався тим, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи спірний договір підписано не позивачем, а іншою особою. ОСОБА_1 оспорює дійсність цього договору у зв`язку 
з відсутністю у неї волевиявлення на його укладення.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Апеляційний суд керувався тим, що положеннями укладеного 
ОСОБА_1 кредитного договору нею як його стороною узгоджено надання кредиту для придбання квартири шляхом перерахування суми кредиту саме на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 . Зазначене перерахування кредитних коштів фактично відбулось, позивач придбала та повністю розрахувалась за придбану квартиру кредитними коштами. Відкриття ОСОБА_1 карткового рахунку було умовою укладеного нею кредитного договору та безпосередньо пов`язаним з останнім у зв`язку з наданням кредитної суми шляхом її перерахування на зазначений банківський (картковий) рахунок. Фактичне виконання умов кредитного договору вказує на існування 
у позивача вільного волевиявлення не лише на відкриття карткового рахунку, 
а й на його використання. У зв`язку з цим саме по собі встановлення судовою почеркознавчою експертизою не підписання ОСОБА_1 договору банківського (карткового) рахунку не є підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки доказів про порушення прав ОСОБА_1 , які б були підставою для визнання його недійсним, не встановлено. 
Аргументи учасників справи
У червні 2018 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржене судове рішення скасувати, рішення суду першої інстанції залишити 
в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно застосував статті 1066 - 1068, 1071 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно 
з положеннями яких договір банківського рахунку укладається на умовах, погоджених сторонами. Проте у спірних правовідносинах з нею такі умови не були погоджені. Крім того, діючим законодавством України не передбачено вчинення договору банківського рахунку на підставі кредитного договору, договору іпотеки чи будь-якого іншого договору. Укладений кредитний договір свідчить лише про те, що сторона погодилась з умовами надання та повернення кредиту, викладеними у ньому. Зазначала, що висновок апеляційного суду про те, що укладання кредитного договору вказує на існування вільного волевиявлення на відкриття та використання карткового рахунку є помилковим. На її думку, апеляційний суд не врахував, що спірний договір укладено не нею, 
а іншою особою. Зазначене є підставою для визнання договору недійсним відповідно до статей 203, 215 ЦК України у зв`язку з відсутністю вільного волевиявлення сторони договору та наступного схвалення такого правочину цією особою.
Відзив іншим учасником справи на касаційну скаргу не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що 28 листопада 2007 року між ПАТ «ПУМБ» та 
ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5886520, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 77 000 дол. США на придбання нерухомості, а саме квартири 
АДРЕСА_1 на строк по 08 листопада 2027 року.
Згідно з пунктом 2.3 кредитного договору надання кредиту відбувається одноразовою сумою шляхом перерахування суми кредиту на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у валюті кредиту у Відділенні № 1 філії ПАТ «ПУМБ» в м. Дніпропетровську позичальнику банком.
28 листопада 2007 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договір банківського (карткового) рахунку № НОМЕР_2 , відповідно до пункту 2.1 якого клієнт виявляє бажання відкрити у банку картковий рахунок у валюті USD (долар США), банк відкриває клієнту такий картковий рахунок № НОМЕР_3 - USD та здійснює розрахунково-касове обслуговування відповідно до умов цього договору та законодавства України.
Згідно з меморіальним ордером від 28 листопада 2007 року № 374654890 на ім`я ОСОБА_1 відкрито банком картковий рахунок № НОМЕР_1 та перераховано 77 000 дол. США на підставі договору № 5886520.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року, відмовлено у задоволенні позову 
ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про визнання недійсними укладених 28 листопада 2007 року кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням суду, зокрема встановлено, що згідно укладеного 28 листопада 2007 року кредитного договору з метою придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 кредит фактично отримано. За відповідним договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбано вказану квартиру, з продавцем вона повністю розрахувалась, зареєструвала своє право власності на неї, здійснила відповідно до умов кредитного договору страхування цієї квартири, життя та здоров`я боржника, невиконання банком зобов`язань щодо невидачі кредитних коштів не оскаржувала, а навпаки, протягом 2007 - 2009 років виконувала кредитний договір та сплачувала платежі, а також зверталась до банку із заявою про надання відстрочки по поверненню кредиту. 
Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 21 лютого 2017 року підпис від імені ОСОБА_1 під текстом договору банківського (карткового) рахунку від 28 листопада 2007 року № 5898435 з ПАТ «ПУМБ» виконано не нею, а іншою особою.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту 
є усталеним у судовій практиці.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів 
є недопустимим».
Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд встановив, що положеннями укладеного ОСОБА_1 кредитного договору нею як його стороною узгоджено надання кредиту для придбання квартири шляхом перерахування суми кредиту саме на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 . Зазначене перерахування кредитних коштів фактично відбулось, ОСОБА_1 придбала та повністю розрахувалась за вказану квартиру. Рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено зазначені обставини та відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним. Відкриття ОСОБА_1 карткового рахунку було умовою укладеного нею кредитного договору та безпосередньо пов`язаним з останнім у зв`язку з наданням кредитної суми шляхом її перерахування на вказаний банківський (картковий) рахунок. Встановлені обставини про укладення кредитного договору та фактичне виконання його умов за наведеними доказами у їх взаємному зв`язку та їх сукупності вказують на існування у ОСОБА_1 вільного виявлення не лише на відкриття карткового рахунку, а й на його використання. У зв`язку з цим саме по собі встановлення судовою почеркознавчою експертизою не підписання ОСОБА_1 договору банківського (карткового) рахунку не є підставою для визнання вказаного договору недійсним, оскільки доказів про порушення прав ОСОБА_1 , які б були підставою для визнання його недійсним, не встановлено.
За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції ? без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат