Ухвала                                                   
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 457/726/17
провадження № 61-43201св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Гарант», ОСОБА_2 , управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, 
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 , поданими її адвокатами:  Овдійчук Оксаною Олександрівною , Юзефовичем Артемом Олексійовичем , на рішення Трускавецького міського суду Львівської області у складі судді 
Грицьківа В. Т. від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я., від 12 липня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант» (далі - ОК «ЖБК «Гарант»), ОСОБА_2 , управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - управління ДВС ГТУЮ у Львівській області), третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.
 
Позовна заява мотивована тим, щоїй на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,6 кв. м. Зокрема, вказує, що право власності набуто нею на підставі договору про відчуження майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва житлового призначення, укладеного з ОСОБА_2 , та укладеного 21 лютого 2015 року з ОК «ЖБК «Гарант» договору про пайову участь у будівництві і акту приймання-передачі квартири від 29 липня 2016 року. Зауважує, що у процесі здійснення виконавчого провадження державним виконавцем при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ЗВП №52005462 про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було описано, накладено арешт та проведено оцінку належної їй квартири.
На думку позивача, вчинення таких дій державним виконавцем стосовно її квартири є неправомірним, оскільки зазначена квартира належить на праві власності не боржнику - ОСОБА_2 , а їй - ОСОБА_1 , тому просила визнати за нею право власності на квартиру 
АДРЕСА_1  та звільнити квартиру з-під арешту.
 
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за змістом договору купівлі-продажу майнових прав позивачка отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тому у задоволенні позову про визнання права власності на квартиру слід відмовити. З огляду на те, що позивач не довела своє право власності на спірну квартиру, суд вважав, що не підлягають до задоволення й позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту.
 
Постановою Апеляційного суду Львіської області від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Овдійчук О. О. , залишено без задоволення, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 листопада 2017 року - без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав за неможливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки остання не довела належними та допустимими доказами набуття нею права власності на спірну квартиру.
 
У касаційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку про те, що позивач отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, оскільки такого поняття як «право на набуття права власності» положеннями цивільного законодавства не передбачено. Вказуючи на те, що рішеннями судів було зобов`язано нотаріальну контору зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру, суди попередніх інстанції не звернули уваги на те, що станом на час ухвалення у цій справі судових рішень право власності за ОСОБА_3 не зареєстровано. Стверджуючи, що на квартиру, яка не є і не була власністю ОСОБА_2 , а також на момент розгляду справи речове право на яку не зареєстроване, може бути накладений арешт за зобов`язаннями ОСОБА_2 , суди грубо порушили положення 
статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 182 ЦК України. При цьому вона не могла порушити право ОСОБА_3 , оскільки право на квартиру вона придбала у 2007 році, а рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було ухвалено у 2013 році. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій посилаються на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року, якою зобов`язано державного нотаріуса зареєструвати за ОСОБА_3 право власності, зокрема, на спірну квартиру, однак зазначена постанова скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2018 року, однак суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув. Зауважує, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 331 ЦК України, оскільки спірна квартира у встановленому законом порядку введена в експлуатацію, а тому є об`єктом завершеного будівництва.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК Українипередбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року справу 
№ 344/16879/15-ц (провадження № 61-18235св18) за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Екватор-ІФ», товариства з обмеженою відповідальністю «Перко», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд», про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Перко» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із необхідності вирішення виключної правової проблеми у спорах про захист у певний спосіб майнових прав, які не визнаються.
 
Судове рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка        передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах. 
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК Українивизначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК Українипровадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 457/726/17) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 344/16879/15-ц.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 457/726/17 за позовом  ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант», ОСОБА_2 , управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності та виключення майна з опису та арешту, за касаційними скаргами  ОСОБА_1 , поданими її адвокатами:  Овдійчук Оксаною Олександрівною , Юзефовичем Артемом Олексійовичем , на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 липня 2018 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 344/16879/15-ц.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович