ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1262/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіна М.А.
секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:
від АТ „Українська залізниця” - адвокат Карпенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь”
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2020 
по справі №916/1262/20 
за позовом Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь”
до Акціонерного товариства „Українська залізниця” в особі Регіональної філії „Одеська залізниця” Акціонерного товариства „Українська залізниця”
про стягнення 332725,00 грн

встановив:
У травні 2020 Публічне  акціонерне товариство “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”  (далі –  ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь”) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Одеська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (далі – АТ  “Укрзалізниця”) в  якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму штрафу за прострочення доставки вантажів у розмірі 332  725 грн.
В обґрунтування позовних вимог ПАТ “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь” посилається на те, що ним, згідно залізничних накладних було відправлено вантаж, який доставлений до місця призначення із простроченням термінів доставки, що згідно ст. 116 Статуту залізниць України є підставою для нарахування відповідачу штрафу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.06.2020 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача штраф за прострочення доставки вантажу у розмірі 266180 грн. 00 коп., в іншій частині позову відмовлено.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та вірності наданого позивачем розрахунку штрафу за прострочення доставки вантажів.
Разом з цим, місцевий господарський, суд керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, визнав за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу на 20% до суми 266180,00 грн, оскільки основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі. При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять. 
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь” з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 16.06.2020 року по справі №916/1262/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що стало результатом ухвалення необґрунтованого та протиправного рішення виходячи з наступного.
Так, посилаючись на приписи ст. 233 ГПК України, ст. 551 ЦК України апелянт зазначає, що у заяві про зменшення суми штрафу відповідач належним чином не обґрунтував наявність підстав для зменшення штрафу, не надав відповідних доказів на підтвердження обґрунтувань. Єдина обставина, на яку посилається відповідач це відсутність збитків у позивача та збільшення податкового навантаження на залізницю.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обидві сторони судового процесу як суб`єкти господарської діяльності несуть однакові ризики під час здійснення своєї підприємницької діяльності, зокрема, ризики настання негативних наслідків у вигляді накладення різного роду штрафних санкцій.
Посилання відповідача на позбавлення його пільг зі сплати земельного податку шляхом зміни норм Податкового кодексу України, як на підставу для зменшення штрафу, є, на думку апелянта, не справедливим та порушує принцип рівності сторін, оскільки позивачу раніше і до теперішнього часу законодавством не надавалися жодні пільги зі сплати земельного податку, позивач ними не користувався та сплачував і сплачує земельний податок у повному обсязі.
Також, як вважає апелянт, місцевим господарським судом не враховано, що АТ «Українська залізниця» є природним монополістом, тобто займає монопольне становище на ринку залізничних перевезень України і не відчуває конкуренції, а позивач навпаки, не є монополією та вимушений оформлювати господарські відносини шляхом укладення договору на перевезення вантажів саме з відповідачем.
Крім цього, за твердженням скаржника, судом першої інстанції  проігноровано і те, що допущене з боку відповідача порушення договірних зобов`язань не є виключним, а навпаки, має грубий систематичний характер. Прострочення доставки вантажів за спірними залізничними накладними складає від 8- ми до 20-ти діб, сам спір зі стягнення штрафу за прострочення доставки вантажів не є одиничним, а є одним з більше ніж 40 аналогічних спорів між ПАТ «Запоріжсталь» та РФ «Одеська залізниця», які розглядались протягом останнього року господарським судом Одеської області.
Скаржник вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем не понесено в зв`язку з несвоєчасною доставкою вантажів збитків, не є тією достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1262/20 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2020 та призначено справу до розгляду на 21.09.2020.
04.08.2020 судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від АТ  “Укрзалізниця” в якому відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що основне зобов`язання з перевезення вантажу залізницею виконано в повному обсязі, доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять.
Відповідач зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Так, за твердженням відповідача, матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.
Відповідач заперечує проти тверджень позивача щодо того, що посилання відповідача на позбавлення його пільг зі сплати земельного податку шляхом зміни норм Податкового кодексу України як на підставу для зменшення штрафу, є не справедливим та порушує принцип рівності сторін, оскільки позивачу не надавалися жодні пільги із сплати земельного податку. Так, відповідач вважає, що зазначений аргумент і порівняння безпідставне, оскільки позивач є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, а також перевезення військових пасажирів в зону операції об`єднаних сил. Стягнення з відповідача значних сум штрафів загрожує стратегічно важливому підприємству зривом плану пасажирських і вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може призвести до масштабних та незворотних негативних наслідків для держави.
АТ «Укрзалізниця» заперечує щодо посилань позивача на те, що підставою для відмови у задоволенні заяви про зменшення присудженого до стягнення штрафу є те, що відповідач систематично неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажів, оскільки вказані обставини не виключають можливість зменшення судом суми штрафних санкцій.
Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ “Перехідні положення” ГПК України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1262/20   у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Богатиря К.В.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2020 по справі №916/1262/20 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіна М.А.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2020 по справі №916/1262/20 прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіна М.А.
У судовому засіданні від 21.09.2020 представник АТ „Українська залізниця” надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Представник апелянта у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи  на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь” не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи 15.02.2018 року між ПАТ „Українська залізниця”, яке вподальшому змінило свою назву на АТ „Українська залізниця” (перевізник) та ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь” (замовник) укладено договір про надання послуг №10429-/ЦТЛ-2018/20/2018/365, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з п. 1.2. договору, перевезення – це послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, Збірників Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009р. №371, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002р. № 873, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення відповідно. 
Відповідно до п. 1.3. Договору встановлено, що надання послуг за цим Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами. 
Пунктом 2.3.2. договору визначено, що перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) змовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС „МЕСПЛАН”, доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього Договору.
Позивачем у грудні 2019 року на адресу Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України” на станцію Чорноморськ-Порт-експорт Одеської залізниці було відправлено вантажі за залізничними накладними №№ 46864328, 46864393, 46864435, 46866505, 46866596, 46874954, 46922092, 46836656, 46882569, 46836698, 46836706, 46836722, 46882585, 47024021, 47024104, 47024005, 47030390, 47030432, 47030457, 47030465, 47024013, 47024088, 47030234, 47030242, 47030259, 47030408, 47030416, 47030440, 47030382, 47037379, 47037411, 47059779, 47059803, 47059845, 47059852, 47059860, 47059878, 47059894, 47059902, 47060025, 47060058, 47060066, 47059787, 47059795, 47059829, 47059886, 47059993, 47060009, 47059761, 47059811, 47059837, 47060033, 47060041, 47060017.
За твердженням позивача, під час здійснення перевезень вантажів за відповідними накладними, відповідачем допущено прострочення термінів доставки вантажів, визначених п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача у графі 53 та відмітками, проставленими залізницею в графах 51, 52 зазначених накладних. 
Приймаючи до уваги прострочення строку доставки вантажу, позивачем було здійснено розрахунок штрафу окремо по кожній залізничній накладній в відповідності до якого, в силу п. 116 Статуту залізниць України, розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажу складає 332725,00 грн. 
Відповідним переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємств. Передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником або одержувачем уповноваженій особі, яка виступає від їх імені, засвічується довіреністю.
Вантажовідправником вантажів за залізничними накладними є ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь”, вантажоодержувач вантажів за вищевказаними накладними є ЧФ ДП „АМПУ”.
Вантажоодержувач здійснив передачу права на пред`явлення претензій і позовів за вищевказаними перевізними документами вантажовідправнику - ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь”, про що свідчать переступні написи на залізничних накладних засвідчені печаткою.  
З урахуванням викладеного позивач вважає, що відповідачем було допущено порушення термінів доставки вантажу, що є підставою для стягнення штрафу у розмірі 332725,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції погодився із доводами позивача з приводу допущеного відповідачем прострочення термінів доставки вантажу. Однак, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, визнав за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу на 20%.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з наступних підстав. 
У відповідності до ст.908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.
Статтею 307 ГК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Згідно з ч.1 ст.313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
Постановою Кабінету міністрів України №457 від 06.04.1998р. “Про затвердження Статуту залізниць України” затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
У відповідності до п.п.8 п.6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).
Відповідно до ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки (п.41 Статуту залізниць України).
Відповідно до п.1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
При цьому, пунктом 1.1. Правил визначені терміни доставки вантажу. 
Вантаж, що прямував за  зазначеними ПАТ “Запоріжсталь” у позовній заяві залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52), а також не оспорюється відповідачем. 
Як вбачається з відміток на накладних, ЧФ ДП „АМПУ” передало ПАТ “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь” право на пред`явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку, отже відповідно до ст.ст.131,133 Статуту залізниць України ПАТ “Запоріжсталь” має право на звернення до суду з позовом до  АТ “Укрзалізниця” про стягнення штрафу. 
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.
Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.
У наявних в матеріалах справи накладних містяться відомості, зокрема, про дату відправлення, дату прибуття та дату видачі вантажу (п.п.56,51,52); розмір провізної плати (п.31), відстань перевезення вантажу (п.30).
У відповідності до зазначених вище накладних відстань перевезення вантажу - 798 км, нормативний строк доставки 4 доби, з урахуванням збільшення строку доставки – 1, прострочення діб становить – за накладними №№46864328, 46864393, 46864435, 46866505, 46866596 – 20 діб (30% від провізної плати), за накладною №46874954 – 19 діб (30 % від провізної плати), за накладною №46922092 – 2 (10% від провізної плати), за накладними №№ 46836656, 46882569, 46836698, 46836706, 46836722, 46882585 – 19 діб (30% від провізної плати), за накладними №№47024021, 47024104, 47024005 – 14 діб (30 % від провізної плати), за накладними №№47030390, 47030432, 47030457, 47030465 – 9 діб (30% від провізної плати), за накладними №№47024013, 47024088 – 14 діб (30% від провізної плати), за накладними №№47030234, 47030242, 47030259, 47030408, 47030416, 47030440, 47030382 – 9 діб (30% від провізної плати), за накладними №№47037379, 47037411, 47059779, 47059803 – 13 діб (30% від провізної плати), за накладною №47059845 – 8 діб (30% від провізної плати), за накладними №№47059852, 47059860 – 10 діб (30% від провізної плати), за накладною № 47059878 – 13 діб (30 % від провізної плати), за накладною № 47059894 – 10 діб (30% від провізної плати), за накладною №47059902 – 13 діб (30 % від провізної плати), за накладними №№ 47060025, 47060058, 47060066 – 8 діб (30 % від провізної плати), за накладними №№47059787, 47059795, 47059829 – 13 діб (30% від провізної плати), за накладною № 47059886 – 8 діб (30% від провізної плати), за накладними №№47059993, 47060009 – 13 діб (30% від провізної плати), за накладними №№ 47059761, 47059811, 47059837, 47060033, 47060041, 47060017 – 8 діб (30% від провізної плати).
Відтак, з урахуванням відстані перевезення вантажу, виходячи зі змісту Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст.ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, нормативного строку доставки вантажу (з урахуванням 1 доби на операції пов`язані з відправленням та прибуттям вантажу) відповідачем при здійсненні перевезення спірного вантажу було допущено прострочення доставки вантажу тривалістю більш як на 4 доби.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що він є вірним та арифметично правильним. 
Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 332725,00 грн.
З приводу зменшення розміру нарахованого позивачем штрафу колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов`язання з перевезення вантажу у повному обсязі, допустивши затримку доставки вантажу.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.  Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Так, наявні матеріали справи не містять доказів, які б свідчили  про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті допущеного відповідачем порушення строку доставки вантажів.
Так само як і не містять матеріали справи доказів, які б свідчили про наявність   підстав для зменшення штрафу на 50%, як просив суд відповідач у відповідному клопотанні, тобто вдвічі в порівнянні зі спірною сумою штрафу.
Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що  нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно   ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи відсутність у справі доказів негативних наслідків від несвоєчасної доставки вантажу, що  свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення у його  господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази завдання збитків ЧФ ДП „АМПУ”, вантажоодержувача вантажів за залізничними накладними, яким здійснено передачу прав на пред`явлення позовів ПАТ “Запоріжсталь” (тобто відсутні докази збитків іншому учаснику господарських відносин), суд першої інстанції правомірно скористався своїм повноваженням із зменшення розміру штрафу за клопотанням відповідача, зменшивши його на 20 % до 266180 грн на власний розсуд.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про необхідність при вирішенні питання про зменшення штрафу дотримання збалансованості інтересів обох сторін, справедливості та розумності та  зменшенням нарахованих позивачем штрафних санкцій (штрафу) на 20 % до 266180 грн.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта з приводу необґрунтованого зменшення судом першої інстанції розміру штрафу, оскільки зі змісту ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав (хоча і з простроченням) свої зобов`язання з перевезення вантажу.
На думку колегії суддів, стягнення з відповідача  штрафу  у розмірі 266180 грн компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків перевезення вантажу, стягнення ж з відповідача штрафу у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.
При цьому, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно скористались наданим статтею 233 ГК України та частиною 3 статті 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру штрафу, забезпечивши баланс інтересів сторін.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наведені скаржником доводи щодо скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2020.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2020 по справі №916/1262/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2020.

Головуючий суддя                                                            Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                Лавриненко Л.В. 

Суддя                                                                                Мишкіна М.А.