УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 липня 2020 року
м. Київ
справа № 638/9279/16-к
провадження № 51-3266ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року, яку постановлено в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014220000000112, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків,зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі — КК України).
Суть питання
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій на строк 3 роки: за ч. 5 ст. 191 КК України на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 4 ст. 191 цього Кодексу на строк 6 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 цього Кодексу на строк 3 роки зі штрафом у сумі 12 тис. 750 грн. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій на строк 3 роки зі штрафом у сумі 12 тис. 750 грн. та з конфіскацією майна, яке є його власністю. Цим вироком задоволено цивільний позов прокурора і постановлено стягнути з ОСОБА_5 , у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь держави в особі Харківської обласної ради, суму в розмірі 128 тис. 579 грн.
Не погоджуючись з вказаним вироком захисник поза межами строку на апеляційне оскарження подав до апеляційного суду апеляційну скаргу та клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 09 квітня 2020 року відмовив у задоволені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду і повернув апеляційну скаргу захиснику. 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вищезазначену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у поновлені строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду не врахував, що у зв`язку з великим об`ємом матеріалів кримінального провадження у цій справі, йому було необхідно витратити значний час на підготовку апеляційної скарги, при цьому він, у період з 21 лютого по 04 березня 2019 року, перебував на стаціонарному лікування, що на його думку, завадило йому вчасно звернутися до суду апеляційної інстанції. Також вказує, що 12, 13, 14 і 20 березня 2019 року він приймав участь в інших судових засіданнях, які потребували відповідної підготовки. 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. За змістом ч. 3 зазначеної статті для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Як видно з інформації, що міститься в провадженні за скаргою, захисник, не погоджуючись з постановленим стосовно ОСОБА_5 вироком місцевого суду від 14 лютого 2019 року, поза межами строку на апеляційне оскарження (27 березня 2019 року) подав апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження. 
В обґрунтування свого клопотання захисник вказував на те, що причиною пропуску строку на апеляційне оскарження слугувало те, що він у період з 21 лютого по 04 березня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні, а у зв`язку з великим об`ємом матеріалів кримінального провадження в цій справі йому було необхідно витратити значний час на підготовку апеляційної скарги. Також вказує, що 12, 13, 14 та 20 березня він приймав участь в інших судових засіданнях по цивільним, господарським та адміністративним справам, які потребували відповідної підготовки. Крім того зазначав, що 26 березня 2019 року він супроводжував свою малолітню доньку до «Міської клінічної багатопрофільної лікарні №17» для обстеження та надання медичної допомоги.
За наслідками розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 09 квітня 2020 року відмовив у його задоволенні та повернув захиснику апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Приймаюче вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що захисник був присутнім під час судового розгляду в суді першої інстанції і копію вироку отримав 14 лютого 2019 року, про що наявна відповідна розписка в матеріалах кримінального провадження, однак подав апеляційну скаргу тільки 27 березня 2019 року, тобто через 9 днів після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній день на оскарження вироку припадав на 18 березня 2019 року і навіть, якщо взяти до уваги стан здоров`я захисника, а саме його перебування на стаціонарному лікуванні у період з 21 лютого по 04 березня 2019 року включно, то, зважаючи на
30-денний строк на оскарження вироку місцевого суду, він з 14 до 21 лютого та з 04 до 18 березня 2019 року мав всі можливості оскаржити вирок суду у визначений законом строк, але не скористався своїм правом. У зв`язку з чим, визнав посилання захисника на обставини перебування на лікарняному в зазначений вище період такими, що не заслуговують на увагу. 
Крім того, суд зазначив, що посилання захисника на об`єм матеріалів кримінального провадження тайого зайнятість в інших (адміністративних, цивільних, господарських) провадженнях також не є поважною причиною для пропуску строку на подачу апеляційної скарги, оскільки захисник самостійно вирішує питання свого навантаження і кількості справ, в яких він уклав угоди та приймає участь. Кримінальний процесуальний закон не передбачає залежності перебігу строків на апеляційне оскарження від професійної завантаженості учасників процесу (прокурорів, захисників, представників потерпілих тощо) в інших провадженнях.
Тому апеляційний суд дійшов висновку, що захисник не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку апеляційного оскарження. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені захисником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження та раніше подати апеляційну скаргу. 
Верховний Суд виходить з того, що в цій справі наведене захисником обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є явно недостатнім для того, щоб суд апеляційної інстанції міг визнати ці причини поважними та такими, що об`єктивно зумовили затримку (9 днів) з поданням захисником апеляційної скарги на вирок місцевого суду, особливо з огляду на те, що у нього був 21 день для належної реалізації свого права на оскарження вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 рокувчасно.
Крім того, Верховний Суд вважає, що посилання захисника на великий об`єм матеріалів кримінального провадження (12 томів), як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, є безпідставними, оскільки, як видно з копії вироку місцевого суду долученої до касаційної скарги, він приймав участь у суді першої інстанції, а тому був обізнаний з матеріалами цієї кримінальної справи.
До того ж касаційна скарга захисника не містить належних доводів на спростування висновків апеляційного суду наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення. 
Таким чином, з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України та доводів клопотання захисника про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, які аналогічні доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що його апеляційна скарга підлягає поверненню, оскільки захисником не наведено причин, які свідчать про поважність пропуску ним зазначеного строку.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                               ОСОБА_3