УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/152/20 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В. 
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря                Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №289/152/20 за позовом  ОСОБА_1  до Радомишльської міської ради Житомирської області про стягнення моральної шкоди, за  апеляційною скаргою  Радомишльської міської ради Житомирської області на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. в м. Малині,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила стягнути із Радомишльської міської ради Житомирської області на її  користь моральну шкоду в сумі 3 000 000 грн 00 коп. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 , на підставі державного акту серії ЖТ 2127-0534 від 30.11.2000 року. Зазначала, що на підставі рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради народних депутатів Житомирської області від 11.05.1982, власником домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , окрім цього, рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради №180 від 10.09.1991 додатково виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,04 га з вільного міського земельного фонду та закріплено за домоволодінням загальну земельну ділянку площею 1000 кв.м. Вказаним рішенням закріплено 0,04 га за будинком по АДРЕСА_1 , однак вказана площа земельної ділянки знаходиться у приватній власності позивача. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.11.2019 по справі №289/2126/16-ц скасовано рішення 56 сесії 6 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 25.02.2015 за №891 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передається у приватну власність», згідно якого, надано дозвіл Мельнику М.О. на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . У зв`язку із скасуванням протиправно винесеного рішення, що порушило права та інтереси позивача та завдало моральної шкоди, просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Радомишльської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн 00 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто із Радомишльської міської ради Житомирської області на користь держави 2102 грн 00 коп. судових витрат.
В апеляційній скарзі Радомишльська міська рада Житомирської області посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, вказує, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд першої інстанції при обрахуванні розміру компенсації міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.
            Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.11.2019 по цивільній справі №289/2126/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Житомирська регіональна філія «Центр ДЗК», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення задоволено. Скасовано рішення 56 сесії 6 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 25.02.2015 за №891 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передається у приватну власність», згідно якого надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Задовольняючи частково позоні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення Радомишльською міською радою Житомирської області прав ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє аргументи, які викладені в апеляційній скарзі, з таких мотивів. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
       Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом серії ЖТ 2127-0534 від 30.11.2000 року. Рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10.10.1991 за №180 про додаткове виділення ОСОБА_2 0,04 га з вільного міськземфонду до домоволодіння по АДРЕСА_1 з передачею у користування останньому. Закріплення за домоволодінням за вищевказаною адресою, земельної ділянки площею 1000 кв.м. винесене з порушенням чинного земельного законодавства, оскільки за зазначеною у рішенні адресою вільної землі (вільного міськземфонду) на час прийняття цього рішення не існувало та на сьогодні вільної землі (вільного міськземфонду) відсутні.
       Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав.
Статтею 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.
Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має.
       Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
       При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
       У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно пп.10-1 п.10 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування або його посадової чи службової особи при здійсненні нею своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок органу місцевого самоврядування.
          Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами.
Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 Із мотивувальної частини рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.11.2019 по справі №289/2126/16-ц вбачається, що надаючи дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 міська рада фактично прийняла рішення щодо земельної ділянки, яка вже знаходиться у приватній власності інших осіб, в тому числі і ОСОБА_1 . Судом першої інстанції було встановлено, що вільних земельних ділянок, що відносяться до вільного міського земельного фонду, якими б могла розпоряджатися Радомишльска міська рада Житомирської області за вказаною адресою взагалі не існує, що підтверджено численними судовими рішеннями. Радомишльська міська рада Житомирської області при винесенні рішення №891 від 25.02.2015 порушила надані їй законом повноваження та права власника земельної ділянки.
       Обставини встановлені рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.11.2019 по справі №289/2126/16-ц є преюдиційними і ґрунтуються на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, що забезпечує єдність судової практики.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року по справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
У зв`язку з незаконним прийняттям рішення 56 сесії 6 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 25.02.2015 за №891 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передається у приватну власність» ОСОБА_1 була змушена відстоювати своє законне право власності на земельну ділянку в судовому порядку, затрачати час та кошти для доведення незаконності рішенння відповідача, вимушена змінити звичний спосіб життя, зазнати душевних страждань.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_1 факту порушення Радомишльською міською радою Житомирської області її прав, як власника земельної ділянки та з урахуванням фактичних обставин справи, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнаєщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Радомишльської міської ради Житомирської області залишити без задоволення.
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 01 липня 2020 року.

Головуючий 

Судді