15.07.20
22-ц/812/1271/20Провадження № 22-ц/812/1271/2020
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого -Бондаренко Т.З.,
суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання: - Горенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за   апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на заочне рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чернякової Н.В. в приміщенні того ж суду, за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль,

встановив:
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль.
Заочним рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 березня 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.
Рішення суду в частині стягнення з позивача судового збору обґрунтовано тим, що підстави звільнення від його сплати під час розгляду справи у всіх судових інстанціях, як учасника бойових дій відсутні оскільки заявлений позов про визнання права власності на автомобіль не пов`язаний з виконанням та порушенням права позивача при виконанні військових обов`язків.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього судового збору.
Позивач вважає себе звільненим від сплати судового збору, як учасника бойових дій, згідно п.13 ч.1. ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зазначив, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним, оскільки він звільнений від сплати судового збору у цій справі.
Відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подавали.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду позивач ОСОБА_1 оскаржує тільки в частині стягнення з нього судового збору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.
Ухваливши рішення про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про визнання права власності на автомобіль, суд першої інстанції стягнув з позивача на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн., посилаючись на те, що зміст заявлених позовних вимог не пов`язаний з виконанням ним військових обов`язків та не стосується його службових обов`язків, що на думку суду не дає підстав вважати позивача звільненим від сплати судового збору.
Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
       Як свідчать матеріали справи позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль. При подачі позову судовий збір не оплатив, та послався на ч.1. ст.5 Закону України «Про судовий збір» .
Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є ветераном війни-учасником бойових дій (а.с.4).
Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.
Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань».
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій та відповідно його гарантій, а також не зазначає, що справа має стосуватись конкретної категорії справ щодо порушених прав позивача, що має статус учасника бойових дій, не передбачає уточнення характеру такого права та підстав його порушення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.
Таким чином, до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було унормоване частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом, проте з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.
Такого висновку дійшов і Верховний суд в своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 572/2088/17.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення  ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат про стягнення з позивача на користь держави судового збору в сумі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Заочне рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 березня 2020 року в частині розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 768,40 грн. скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 20 липня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко
        Т.В.Крамаренко
В.І.Темнікова