ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2020 року           справа №360/5303/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Блохіна А.А., секретаря судового засідання Харечко О.П., за участю представника відповідача Кочеткової А.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області  на додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 р.  у справі  № 360/5303/19 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова)  за позовом  Адвоката Фещенка Миколи Леонідовича в інтересах ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити,- 

                                                         ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2019 року адвокат Фещенко Микола Леонідович звернувся в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач ОСОБА_1 ) до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), в якому позивач просить: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23431-52 від 09.10.2019 винесену ГУ ДПС у Луганській області; скасувати борг (недоїмку) ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ, який визначено у вимозі від 09.10.2019 №0-23431-52 та станом на 30.11.2019 складає загальну суму 6725,70 гривень; зобов`язати ГУ ДПС у Луганській області внести зміни до особової картки ОСОБА_1 шляхом видалення інформації про борг з ЄСВ; стягнути з ГУ ДПС у Луганській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 та запропоновано позивачу протягом 7-ми (семи) календарних днів з дати отримання зазначеної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1152,60 грн в доход Державного бюджету України.
Позивачем, на виконання ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 було сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 грн відповідно до квитанції №0.0.1566963824.1 від 26.12.2019.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року позов залишено без руху після відкриття провадження у справі.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року продовжено розгляд справи після усунення недоліків позовної заяви.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі №360/5303/19 позов адвоката Фещенка Миколи Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме суд:  визнав протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Луганській області № Ф-23431-52 від 09.10.2019 в частині зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску в сумі 4889,58 грн; зобов`язав ГУ ДПС у Луганській області внести в інтегровану картку платника - ОСОБА_1 інформацію про відсутність заборгованості з єдиного внеску; стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Луганській області  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн; стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог – відмовив.
02 березня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про винесення додаткового судового рішення, в обґрунтування якої зазначено, що судом при винесенні зазначеного рішення не було вирішено питання щодо частини судових витрат в розмірі 1152,60 грн, сплачених за квитанцією №0.0.1566963824.1 від 26.12.2019.
Додатковим рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року задоволено заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі №360/5303/19, а саме судом: стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Луганській області витрати зі сплати судового збору в розмірі 1152,60 грн.
Відповідач, не погоджуючись з додатковим рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову не майнового характеру, який подано фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Таким чином, на думку відповідача, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 768,40 грн. 
Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін. Також, просив стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 3000 грн. 
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, вважає.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.1548413797.1 від 10.12.2019 (а.с. 18).
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року залишено без руху позовну заяву та запропоновано позивачу протягом 7-ми (семи) календарних днів з дати отримання зазначеної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1152,60 грн в доход Державного бюджету України (а.с. 49-50).
На виконання ухвали суду від 20.12.2019, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 грн відповідно до квитанції №0.0.1566963824.1 від 26.12.2019 (а.с. 73).
Отже, позивачем сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви в розмірі 1921,00 грн.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18.02.2020, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частина 1 статті 139 КАС України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
 У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
Згідно із частиною 1 статті 3 Закону України “Про судовий збір” судовий збір, зокрема, справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України “Про судовий збір” визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір становить - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно пп. 1 п.3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (станом на день подання позовної заяви), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Системний аналіз частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір", частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.
Задовольняючи заяву суд виходив з того, що в позовній заяві позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру, інші дві вимоги є похідними вимогами, при винесенні вищевказаного рішення від 18.02.2020, судом не було вирішено питання щодо частини судових витрат в розмірі 1152,60 грн, сплачених позивачем за квитанцією №0.0.1566963824.1 від 26.12.2019.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що окремі рішення, прийняті суб`єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для зміни майнового стану фізичної чи юридичної особи. Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно, і вимоги до суду щодо оскарження такого рішення спрямовані на захист порушеного права в публічно-правових відносинах саме з метою збереження належного особі майна.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абз. 9 ч.4).
Таким чином, визначена в вимозі контролюючого органу сума боргу (недоїмки) із сплати ЄСВ безпосередньо впливає на майновий стан декларанта. Майновий інтерес для позивача становить розмір боргу (недоїмки) із сплати ЄСВ, який він має сплатити.
Отже, оскільки безпосереднім наслідком винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) із сплати ЄСВ є зміна складу майна позивача, вимоги про скасування такої вимоги суб`єкта владних повноважень є майновими. 
Таким чином, в позовній заяві позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру, інші дві вимоги є похідними вимогами.
На цій підставі суд дійшов до висновку, що при оскарженні вимоги про сплату боргу (недоїмки) із сплати ЄСВ позивач мав сплатити судовий збір як за позов майнового характеру. Суд першої інстанції помилково визначив суму судового збору в розмірі 1921 грн.
За таких обставин відсутні підстави  для стягнення з відповідача сум судового збору підстави для сплати якого при зверненні з позовом були відсутні.
Суд зазначає, що позивач має право звернутись до суду першої інстанції з заявою про повернення надмірно/помилково сплаченої суми судового збору.
Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 3000 грн., суд зазначає, що оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено, додаткове рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення яким відмовлено у задоволені заяви позивача про винесення додаткового судового рішення, відсутні підстави  для стягнення з відповідача сум судових витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції.
Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Керуючись ст.138, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області  на додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 р.  у справі  № 360/5303/19- задовольнити.
Додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 р.  у справі  № 360/5303/19– скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення проголошено та підписано 07 липня 2020 року

Суддя - доповідач                                                                                  Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                     А.А. Блохін 

                                                                                                             А.В. Гайдар