ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5651/19                Головуючий суддя І інстанції Горпинич О. В.
Провадження № 22-ц/818/3421/20        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Горпинич О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
В підтвердження позову позивач посилалась на те, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, з січня 2019 року вони проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн на кожну дитину, щомісяця до досягнення кожною дитиною повноліття.
Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 05 вересня 2019 року до досягнення кожним із дітей повноліття.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
На вказане рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 заявив, що він не був обізнаний про розгляд справи, рішення суду він отримав лише 03 січня 2020 року, жодної кореспонденції від суду не отримував.
Послався на те, що він не отримує доходів, на обліку як безробітний не обраховується, не отримує жодного виду соціальної допомоги від держави, має мінливий заробіток, що через об`єктивні фінансові складнощі у майбутньому може призвести до застосування до нього санкцій, через несплату аліментів.
Зауважив, що він як батько визнає свій обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повнолітня, але заперечує проти присудженого розміру аліментів, які він не зможе сплачувати.
Вказав, що заявлений розмір аліментів на одну дитину перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, а позивачем суду не надано відомостей, що відповідач має можливість сплачувати їх у такому розмірі.
На підставі викладено просить суд скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти у розмірі 1000 гривень на місяць на кожну дитину.
ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надала.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, зареєстрованому ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на даний час проживають з позивачем та знаходяться на повному її утриманні.
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що він має нерегулярний, мінливий дохід та визначив розмір аліментів з урахуванням права кожної дитини на необхідний рівень життя.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).
Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За правилом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та ознайомлення з позовною заявою (а.с.38).
В судове засідання. призначене на 19.11.2019 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про виклик в судове засідання (а.с.37).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів застосовують згадані норми п. 3-2 ч. 1 та ч. 3 ст. 182 СК України.
Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітний, отримує мінливий дохід та тимчасово не працює не спростовує висновки суду про можливість присудження аліментів у визначеній сумі, що притаманно при мінливому заробітку батька. Відповідач не має обмежень для працевлаштування за станом здоров`я, у справі відсутні докази, що в його ситуації неможливо отримати роботу та отримувати належну зарплату, відповідач також не довів суду, що він позбавлений можливості вживати ефективні заходи для свого працевлаштування. 
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 24 липня 2020 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина

Судді -                                                                 О.В.Маміна

                                                                       Н.П.Пилипчук