ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2182/19                                                                       Суддя першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2020 року                                                                                          м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б., Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Кузик О.С., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А :
У лютому 2019 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: 
- визнати бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві протиправною та зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві зареєструвати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу» платником єдиного податку з дня державної реєстрації, тобто з 01.08.2018 року;
- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняти та зареєструвати податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за три квартали 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу» за датою її фактичного отримання контролюючим органом;
- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняти та зареєструвати податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2018 року (річну) Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу» за датою її фактичного отримання контролюючим органом;
- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняти та зареєструвати податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за перший квартал 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу» за датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
21 серпня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 30377, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, останній повність заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в той час як рішення суду першої інстанції законним, таким, що прийнято із з`ясуванням усіх обставин справи.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційну скаргу в межах спірних правовідносин подає Головне управління ДПС у м. Києві, в той час як відповідачем у справі є Головне управління ДФС у м. Києві, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність заміни сторони у справі правонаступником, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. 
Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.
Відповідно до п.12 постанови КМ України від 20.10.2011 року № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності Актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.
Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року № 682-р вирішено про можливість забезпечення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладеного на Державну податкову службу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе замінити Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби в м. Києві.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не встановлено наявності підстав передбачених пунктом 299.6 статті 299 ПК України для відмови позивачу у реєстрації платником єдиного податку, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доказів на спростування зазначеного не надано, так і не надано рішень про відмову позивачу, у зв`язку з чим, з метою повного захисту прав позивача, задоволенню підлягають також позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зареєструвати звітність Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу» за третій квартал 2018 року, річну та за перший квартал 2019 року.          Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 01.08.2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу», якому присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи: 42347628, що підтверджується витягом з реєстру. (а.с. 28-29)
Так, 02.08.2018 року позивачем було направлено до ДПІ у Подільському районі м. Києва заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, яка була отримана контролюючим органом 06.08.2018 року. (а.с.30-31)
Водночас, 06.08.2018 року позивачем повторно направлено заяву до ДПІ у Подільському районі м. Києва про застосування спрощеної системи оподаткування, яка була отримана контролюючим органом 13.08.2018 року (с. 34-35)
У подальшому, позивачем подано звітність за третій квартал 2018 року, річну та за перший квартал 2019 року.
Водночас, листами відповідача від 12.11.2018 року № 100266/10/26-15-12-09-18, від 13.02.2019 року № 25778/10/26-15-12-09-18, від 16.04.2019 року № 70825/10/26-15-12-09-18 позивача повідомлено, що такі декларації вважаються неподаними, оскільки зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (п. 48.3 ст.48 гл. 2 розд. II Кодексу), оскільки у визначеному податковому (звітному) періоді платник не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. 
Позивач вважаючи протиправним не проведення відповідачем реєстрації ТОВ «Бюро технічного інжинірингу» платником єдиного податку, що призвело до відмови в прийнятті податкових декларацій, звернувся до суду із відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначені в  I главі XIV ПК України.
Відповідно до п. 291.2, 291.3 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених   пунктом 297.1   статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з п.п. 1 п. 291.4 ст. 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої. організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.
Відповідно до п. 298.1 ст. 298 ПК України, порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.
Згідно з п.п. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.
Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:
1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;
2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;
3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством;
4) державному реєстратору як додаток до заяви про державну реєстрацію, що подається для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця з урахуванням вимог   пункту 291.5 статті 291   цього Кодексу. Електронна копія заяви, виготовлена шляхом сканування, передається державним реєстратором до контролюючого органу одночасно з відомостями з заяви про державну реєстрацію на проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця згідно із   Законом України   "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Відповідно до абз. 2 п.п. 298.1.2 п. 298.1 ст. 298 ПК Ук.раїни, зареєстровані в установленому законом порядку суб`єкти господарювання (новостворені), які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, яка не передбачає сплату податку на додану вартість, вважаються платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації.
Таким чином, новостворені суб`єкти господарювання, які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, яка не передбачає сплату податку на додану вартість, вважаються платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.08.2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу», якому присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи: 42347628, що підтверджується витягом з реєстру. 
02.08.2018 року та 06.08.2018 року позивачем було направлено до ДПІ у Подільському районі м. Києва заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, які були отримані контролюючим органом 06.08.2018 р. та 13.08.2018 р. відповідно.
Відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі зазначає, що позивачу листами від 07.08.2018 р. та 14.08.2018 р. відмовлено у реєстрації платником єдиного податку. В першому випадку, з огляду на невірне зазначення дати реєстрації платником єдиного податку, а саме з  01.09.2018 р., а в другому випадку, з огляду на те, що заява позивача надійшла 13.08.2018 р., тобто з порушенням десятиденного строку встановленого п.п. 298.1.2 п. 298.1 ст. 298 ПК України.
Водночас, колегія суддів вважає такі доводи контролюючого органу необґрунтованими, з огляду на те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічного інжинірингу», згідно поштового конверту, була направлена до контролюючого органу засобами поштового зв`язку саме 06.08.2018 року. (а.с. 34-37)
Таким чином, позивач протягом 10 днів з дня державної реєстрації звернувся до контролюючого органу із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування у відповідності до вимог ПК України.
Як вірно наголошено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні такі відповіді контролюючого органу, не надано доказів направлення таких відповідей позивачу. Не надано таких відповідей відповідачем й до апеляційної скарги.
Згідно з п. 299.1-299.3 ст. 299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.
Відповідно до п. 299.5, 299.6  ст. 299 ПК України, у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.
Підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим   статтею 291   цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених   підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298   цього Кодексу.
З вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що суб`єкту господарювання може бути відмовлено у реєстрації платником єдиного податку виключно у випадках, передбачених пунктом 299.6 статті 299 ПК України. 
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 24.01.2020 року у справі    №804/2506/16, адміністративне провадження №К/9901/30907/18.
З огляду на те, що судом в ході розгляду справи не встановлено наявності підстав передбачених пунктом 299.6 статті 299 ПК України для відмови позивачу у реєстрації платником єдиного податку, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доказів на спростування зазначеного не надано, так і не надано рішень про відмову позивачу, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не проведення реєстрації позивача платником єдиного податку.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти та зареєструвати податкові декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи), варто зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано звітність за третій квартал 2018 року, річну та за перший квартал 2019 року.
Водночас, листами відповідача від 12.11.2018 р. № 100266/10/26-15-12-09-18, від 13.02.2019 р. № 25778/10/26-15-12-09-18, від 16.04.2019 р. № 70825/10/26-15-12-09-18 позивача повідомлено, що такі декларації вважаються неподаними, оскільки зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (п. 48.3 ст.48 гл. 2 розд. II Кодексу), оскільки у визначеному податковому (звітному) періоді платник не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. 
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Однак, враховуючи, що під час розгляду справи, встановлено протиправну бездіяльність відповідача, що полягає у не проведенні реєстрації позивача, як платника єдиного податку 3-ї групи, яка не передбачає сплати податку на додану вартість, з 01.08.2018 р., колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування рішень відповідача викладених в листах від 12.11.2018 р. № 100266/10/26-15-12-09-18  «Повідомлення про відмову у прийнятті звітності», від 13.02.2019 р. № 25778/10/26-15-12-09-18  «Повідомлення про відмову у прийнятті звітності», від 16.04.2019 р. № 70825/10/26-15-12-09-18 «Повідомлення про відмову у прийнятті звітності».
При цьому, саме по собі скасування рішень відповідача про відмову у прийнятті податкових декларацій платника єдиного податку не гарантує позивачу повний судовий захист його порушеного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. 
          З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача прийняти та зареєструвати податкові декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи).
Відповідачам, в межах апеляційної скарги не спростовано жодного висновку, викладеного в рішенні суду першої інстанції, як і не надано до суду апеляційної інстанції доказів винесення та направлення позивачу листів від 07.08.2018 року та 14.08.2018 року про відмову в реєстрації платником єдиного податку, хоча на цьому наголошував суд першої інстанції у спірному рішенні. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2020 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко   

                                                                                                    Я.М.Собків  

Повний текст виготовлено 29 вересня 2020 року.