Єдиний унікальний номер 219/7462/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/1530/20        

ПОСТАНОВА
Іменем України

16 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:
головуючого судді-доповідача    Никифоряка Л.П.
суддів             Азевича В.Б, Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання     Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року (головуючий у суді 1 інстанції Хомченко Л.І.), -
ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» - Банк звернулося до суду з позовною заявою в якій викладено вимоги до ОСОБА_1 про стягнення з нього як з позичальника заборгованості за кредитним договором № GOAWAN70180004 від 15 лютого 2008 року - Кредитний договір, що утворилася станом на 16 липня 2015 року через неналежне виконання умов договору в розмірі 190012,53грн, з яких заборгованість за кредитом 43 789,90грн, по процентах за користування кредитом  21 870,90грн, комісія 2 723,66грн, пеня через несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 112 341,76грн, штраф (фіксована частина) 250,0грн та штраф (відсоток від суми заборгованості) 9 036,31грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року позов Банку задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в розмірі 190 012,53грн та вирішено питання про розподіл судових витрат. Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникло зобов`язання на умовах обумовлених Кредитним договором та у позичальника у зв`язку із недотриманням умов договору виникла заборгованість, і останній повинен також нести передбачену договором відповідальність у виді сплати комісії, пені та штрафів. Згідно висновків суду, розмір заборгованості за Кредитним договором та платежів, які підлягають стягненню з позичальника підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що судом не надано оцінки обставинам щодо неправомірного підвищення Банком в односторонньому порядку умов договору в частині процентної ставки. Та не підтверджені належним чином обставини щодо повідомлення відповідача про зміну умов договору та збільшення суми платежу через підвищення процентної ставки. 
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неправомірного включення до суми заборгованості за тілом кредиту страхових внесків у розмірі 21880,60грн, які за умовами пункту 3.4.2 Кредитного договору підлягають відшкодуванню як окремий вид платежу.
Також заявник стверджував про те, що суд не дослідив оригінал Кредитного договору та додатків до нього, що ставить під сумнів обставини на які посилався Банк в обґрунтування своїх вимог. 

За наслідками розгляду Апеляційним судом Донецької області в постанові від 01 листопада 2016 року скасоване рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку штрафів та пені за період поза 14 квітнем 2014 року та в частині цих вимог відмовлено. Позов про стягнення пені задоволено частково за період що передував 14 квітня 2014 року, однак на підставі статті 551 ЦК України зменшено до розміру заборгованості за кредитом. Також судом апеляційної інстанції змінено рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку за кредитним договором №GOAWAN70180004 від 15 лютого 2008 року заборгованість за кредитом в розмірі 43 789,90грн та заборгованість по процентах за користування кредитом 21870,90грн, а також 2 723,66грн комісії за користування кредитом і пеню через несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 43789,90грн, в загальному розмірі заборгованості що утворилася станом на 16 липня 2015 року в сумі 112174(сто дванадцять тисяч сто сімдесят чотири),36грн.
За змістом постанови апеляційного суду підтверджені обставини неналежного виконання зобов`язань взятих позичальником за Кредитним договором. 
Також, згідно висновків суду, не знайшли підтвердження доводи заявника апеляційної скарги про неправомірність дій Банку щодо нарахування заборгованості за процентами по зміненій в односторонньому порядку процентній ставці, з огляду на преюдиційність фактів, які встановлені в іншому рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2012 року про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними умов Кредитного договору про одностороннє збільшення процентної ставки.

В касаційній скарзі позивач як на довід та підставу для скасування постанови апеляційного суду посилався на те, що судом апеляційної інстанції без уваги залишено ту обставину що позичальник здійснював погашення заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів у строк та в розмірі визначеному Кредитним договором.
Інший довід про те, що за умовами Кредитного договору, позичальник застрахував як предмет застави - автомобіль, так і власне життя, та в період дії цього договору страхування, стався страховий випадок і  ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності через втрату працездатності та прийнято рішення про страхові виплати половина яких мали перераховуватись в рахунок погашення тіла кредиту, однак Банк не здійснив такої операції по зарахуванню коштів.
Також, згідно касаційної скарги суд апеляційної інстанції не застосував позовну давність до вимог про стягнення пені.

Постановою Верховного суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Апеляційного суду Донецької області від 01 листопада 2016 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано постанову апеляційного суду, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи зводились до того, що суд не перевірив яке порушення взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором допустив ОСОБА_1 , який вносив визначений в договорі платіж в строк та розмірі згідно договору, при цьому суд не оцінив в сукупності квитанцій та наявної в матеріалах справи виписки з рахунку позичальника. 
Інший висновок про те, що апеляційний суд не дослідив питання кількості змін розміру процентної ставки за користування коштами відповідно до умов Кредитного договору.
Наступний висновок про те, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що з матеріалів справи вбачається що ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк в 2009 році вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 15 лютого 2008 року.
З приводу нарахування та стягнення з позичальника 2 723,66грн  комісії за послуги, що супроводжували кредит суд касаційної інстанції зробив висновок про те, що апеляційний суд не врахував правового висновку зробленого Верховним судом України в постанові від 16 листопада 2016 року  у справі № 6-1746цс16, який повинен був враховуватись судами під час вирішення подібних спорів, а також аналогічних правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 686/9367/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 703/4889/15-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 343/3051/14-ц та не врахував положень пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року.     
Також згідно постанови касаційного суду, апеляційний суд не дав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про укладення з Банком договору страхування життя та положенням цього договору про обов`язок банку зарахувати страхові виплати в розмірі 50% від розміру кредитної суми в рахунок погашення основної заборгованості, з урахуванням того, що під час дії договору страхування з відповідачем стався страховий випадок. 

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, в підтвердження яких сторони надавали докази.

Матеріали справи містять копію кредитно-заставного договору №GOAWAN70180004 від 15 лютого 2008 року за умовами якого Банк  надав Позичальникові кредит в загальному розмірі 65583,80грн, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредит до 15 лютого 2015 року і сплатити 15,48% річних, шляхом сплати щомісячних платежів в період з 24 по 28 число кожного місяця на рахунок № НОМЕР_1 (копія договору а.с.8-16).

Згідно виписки з рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період часу з 15 лютого 2008 року по 24 лютого 2015 року здійснив погашення за Кредитним договором в таких платежах: 12.03.2008року – 1370,00грн, 25.04.2008 року – 1370,00грн, 27.05.2008 року – 1400,00грн, 26.06.2008 року – 1400,00грн, 22.07.2008 року – 1370,00грн, 26.08.2008 року – 1370,00грн, 19.09.2008 року – 1370,00грн, 23.10.2008 року – 1370,00грн, 27.11.2008 року – 1370,00грн, 26.12.2008 року – 1370,00грн, 15.01.2009 року – 600,00грн та 26.01.2009 року – 770,00грн, 17.02.2009 року – 1370,00грн та 20.02.2009 року – 439,99грн, 27.03.2009 року – 156,96грн, 29.04.2009 року – 6377,12грн, 11.06.2009 року – 1814,62грн, 25.06.2009 року – 1815,00грн, 21.07.2009 року – 1280,00грн, 21.08.2009 року – 1500,00грн, 22.09.2009 року – 1370,00грн, 26.10.2009 року – 1316,16грн, 25.11.2009 року – 1296,17грн, 21.12.2009 року – 1191,88грн, 27.01.2010 року – 233,18грн, 23.02.2010 року – 1195,87грн, 26.03.2010 року – 1114,97грн, 21.04.2010 року – 1041,81грн, 28.05.2010 року 866,20грн, 29.06.2010 року – 908,32грн, 26.07.2010 року – 914,46грн, 26.08.2010 року – 1370,00грн, 24.09.2010 року – 808,92грн, 26.10.2010 року – 1370,00грн, 24.11.2010 року – 1370,00грн, 24.12.2010 року – 1370,00грн, 24.01.2011 року – 200,00грн та 24.01.2011 року – 1170,00грн, 25.02.2011 року – 1370,00грн, 25.03.2011 року – 1370,00грн, 26.04.2011 року – 1370,00грн, 24.05.2011 року – 1370,00грн, 24.06.2011 року 1370,00грн, 25.07.2011 року – 1370,00грн, 25.08.2011 року – 1370,00грн, 26.09.2011 року – 1370,00грн, 27.10.2011 року – 1370,00грн, 24.11.2011 року – 1370,00грн, 27.12.2011 року – 1370,00грн, 23.01.2012 року – 1380,00грн, 27.02.2012 року – 1370грн, 27.03.2012 року – 1370грн, 24.04.2012 року – 1370,00грн, 23.05.2012 року – 1370,00грн, 25.06.2012 року – 1370,00грн, 25.07.2012 року – 1370,00грн, 22.08.2012 року – 1370,00грн, 25.09.2012 року – 1370,00грн, 23.10.2012 року – 1370,00грн, 23.11.2012 року – 1370,00грн, 21.12.2012 року – 1370,00грн, 22.01.2013 року – 1370,00грн, 27.02.2013 року – 1370,00грн, 25.03.2013 року – 1370,00грн, 26.04.2013 року – 1370,00грн, 24.05.2013 року – 1370,00грн, 25.06.2013 року – 1370,00грн, 25.07.2013 року – 1370,00грн, 27.08.2013 року – 1370,00грн, 26.09.2013 року – 1370,00грн, 28.10.2013 року – 1370,00грн, 26.11.2013 року – 1370,00грн, 24.12.2013 року – 1370,00грн, 24.01.2014 року – 1370,00грн, 25.02.2014 року – 1370,00грн, 27.03.2014 року – 1370,00грн, 28.04.2014 року – 1370,00грн, 26.05.2014 року – 1370,00грн, 27.06.2014 року – 1370,00грн, 25.07.2014 року – 1370,00грн, 22.08.2014 року – 1370,00грн, 25.09.2014 року – 1370,00грн, 24.10.2014 року – 1370,00грн, 26.11.2014 року – 1370,00грн, 24.12.2014 року – 1370,00грн, 23.01.2015 року – 1370,00грн, 24.02.2015 року – 1370,00грн, всього позичальником сплачено 114761,63грн /копія виписки а.с.66-78, копії чеків та квитанцій а.с.117-138/.

08 вересня 2010 року ОСОБА_1 звертався до Банку із письмовою вимогою надати виписку із особового рахунку для здійснення звірки взаємних платежів, зазначаючи що сума кредиту складає 65427,31грн, а не 87464,40грн, та про своєчасне внесення платежів згідно графіку погашення кредиту /копія листа та поштового конверту а.с.220,221/.

В повідомленні від 08 жовтня 2010 року адресованому ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , Банк за результатами звернення позичальника ОСОБА_1 , інформував останнього про наявність заборгованості за Кредитним договором станом на 08 жовтня 2010 року в розмірі простроченої заборгованості 14497,27грн та поточної 16022,38грн, вказував що сума договору складається з передбаченої пунктом 17.1.1 договору суми 65583,80грн та передбаченої пунктом 17.1.8 договору суми 21880,60грн /копія повідомлення та реєстру поштових відправлень а.с.194, 195-199/.

20 червня 2011 року Жовтневим районним судом м. Діпропетровська, задоволено позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет застави. Передано в заклад Банку, шляхом вилучення у ОСОБА_1 належного йому на праві власності заставного майна – легкового автомобіля марки  DAEWOO модель Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором що утворилася станом на 14 травня 2009 року в розмірі 64254,10грн звернуто стягнення на предмет застави /а.с.75-76/.

За змістом рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2012 року, яке згідно відмітки на ньому набрало законної сили 14 серпня 2012 року, відмовлено в позові ОСОБА_1 до Банку про визнання неправомірними дій Банку в частині збільшення процентної ставки за користування коштами за кредитним договором №GOAWAN70180004 від 15 лютого 2008 року та визнання недійсними умов договору про збільшення процентної ставки. Судом підтверджено право Банку, передбачене пунктом 6.3.1 Кредитного договору в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом за умови надсилання позичальнику поштового повідомлення про збільшення процентної ставки та Банк підтвердив відправлення такого поштового повідомлення. Також судом встановлено, що рішення Банку про збільшення процентної ставки було прийнято до 10 січня 2009 року, дати з якої внесено зміни до чинного законодавства України, яким заборонено банкам змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку /а.с.213-217/.     

Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором №GOAWAN70180004 від 15 лютого 2008 року, станом на 16 липня 2015 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за: наданим кредитом в розмірі 43789,90грн; прострочена заборгованість за процентами, які нараховувались за період з 18 лютого 2008 року за процентною ставкою 15,48% та починаючи з 01 лютого 2009 року за процентною ставкою 27,12% - 21870,90грн; заборгованість з комісії 2723,66грн; пеня через несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 112341,76грн; штраф (фіксована частина) 250,0грн та штраф (відсоток від суми заборгованості) 9 036,31грн, всього 190012,53грн (а.с.4-7).

15 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгострах», вигодонабувач ПриватБанк, укладено договір страхування № GOAWLK70180004 від 15 лютого 2008 року на випадок хвороби чи нещасного випадку, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, та домовлено, що у разі настання страхового випадку (смерті, внаслідок нещасного випадку чи захворювання, або стійкої втрати працездатності внаслідок нещасного випадку) Страховик зобов`язується здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачеві, у разі встановлення Застрахованій особі інвалідності 3-ої групи – 50% страхової суми, що за умовами договору становить 61200,00грн. Строк дії договору з 15 лютого 2008 року по 14 лютого 2009 року /а.с.229/.

   Згідно виписки з Акту огляду МСЕК від 25 грудня 2008 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності та з 25 грудня 2008 року встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом від 04 квітня 2008 року /а.с.230-232/.                        

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності учасників справи, які надали до суду  пояснення, додаткові докази та в письмових заявах просили розглянути справу без їх участі, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково за таких підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
У даній справі відповідач не заперечував обставин з приводу того, що він отримав кредит в загальному розмірі 65583,80грн. 
Наявність зазначеної обставини щодо використання позичальником кредитних коштів позивач пов`язував із відомостями що містить виписка з рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Також у даній справі існування кредитних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами на які робив посилання позивач, оскільки згідно копії чеків та квитанцій, позичальник починаючи з 12 березня 2008 року по 24 лютого 2015 року періодично щомісяця сплачував Банку суми коштів у розмірі визначеному Кредитним договором та здійснював погашення згідно графіку погашення кредиту на визначений Банком рахунок. 

Суд вважає що використання кредитних коштів на придбання автомобіля, сплата платежів згідно графіку погашення кредиту, що ж додатком до Кредитного договору охоплюється поняттям кредитний договір що наведено в статті 1054 ЦК України.

Встановлені у даній справі обставини дозволяють дійти висновку про те, що між сторонами виникли відносини на підставі кредитного договору №GOAWAN70180004 від 15 лютого 2008 року за умовами якого Позичальнику наданий кредит у розмірі 65583,80грн строком на 84 місяці до 15 лютого 2015 року. Та сторони не заперечували того, що Банк виконав взяте на себе зобов`язання та надав позичальнику кошти в розмірі визначеному в Кредитному договорі.

Даний договір наявний в матеріалах справи, містить істотні умови, які виконували сторони та відомості про прізвище і підпис особи позичальника, тому є належним та допустимим доказом. 

Отже спростовуються доводи ОСОБА_1 , висловлені в суді апеляційної та касаційної інстанції, з проводу того, що сумнівними є обставини, на які посилався Банк в обґрунтування своїх вимог, щодо умов кредитування наведених в Кредитному договорі, через те, що суд не дослідив оригінал Кредитного договору та додатків до нього. 

Згідно пункту 17.1.7 Кредитного договору з метою виконання зобов`язань за пунктом 3.4. договору позичальнику відкрито кредитну лінію в розмірі 21880,60грн для сплати чергових страхових платежів та сторони в пункті 3.4.1 Кредитного договору домовились, що якщо позичальник не подав Банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договорами страхування станом на дату коли вони повинні бути сплачені, Банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом п`яти банківських днів замість позичальника та у такому випадку за змістом пункту 3.4.2 позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів відшкодувати Банку суму сплачених коштів та усі інші витрати, пов`язані із здійсненням таких платежів. Уразі непогашення позичальником такої заборгованості у вказаний строк, вона вважається простроченою (пункти 2.1., 3.4.1, 3.4.2, 17.1.1 а.с.8-16).

Однак рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі – без встановлення відповідних фактів. 

Встановлені факти вказують на те, що позичальник ОСОБА_1 отримав кошти в кредит в розмірі визначеному договором та Банком заборгованість визначається сумою отриманого кредиту 65583,80грн. 

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В ході судового розгляду підтверджено, що позичальник на виконання взятих на себе за Кредитним договором зобов`язань, щомісячно сплачував позику у визначений в договорі період, в розмірі передбаченому договором та згідно графіку погашення кредиту, що є додатком до Кредитного договору, всього позичальником було сплачено на вказаний в договорі рахунок 114761,63грн,  фактично позичальник в повному обсязі виконав зобов`язання що містилися в Кредитному договорі щодо повернення тіла кредиту та повністю сплатив за графіком взяті в позику кошти, так само сплатив проценти за користування кредитом що були визначені в Кредитному договорі.

Однак, підтверджено що в період дії договору в січні 2009 року  Банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за Кредитним договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
В Кредитному договорі сторони дійшли згоди щодо процентної ставки за користування кредитом на рівні 15,48% річних  /пункт 17.1.6 Кредитного договору/.
В ході судового розгляду підтверджені обставини з приводу того, що Банк в січні 2009 року збільшив процентну ставку за Кредитним договором, а саме починаючи з лютого 2009 року застосував процентну ставу на рівні 27,12% річних.
Обставини щодо правомірності таких дій Банку були предметом перевірки в суді та згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2012 року, яке набрало законної сили, в судовому порядку підтверджено право Банку, передбачене пунктом 6.3.1 Кредитного договору в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Також суд погодився з тим, що Банк дотримався порядку що був визначений в договорі та підтвердив відправлення позичальнику поштового повідомлення про збільшення процентної ставки. Та згідно висновків суду такі дії Банку узгоджувалися із положеннями законодавства яке були чинним на час прийняття рішення про одностороннє збільшення процентної ставки.

Та визначальним у даній справі є те, що обставини встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які є підставою для звільнення від доказування відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними /ті самі особи або особа/ і об`єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже вірні висновки суду першої інстанції про наявність у позикодавця правових підстав для стягнення з позичальника на підставі Кредитного договору та відповідно до тих умов, які зазнали змін, заборгованості по процентах за користування кредитними коштами відповідно до процентної ставки 27,12%.
Враховуючи збільшену процентну ставку позичальник мав сплатити проценти за користування кредитом в такому розмірі: станом на 28 березня 2008 року – 844,01грн /65 427,31грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 квітня 2008 року – 839,09грн  /65 045,42грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 травня 2008 року – 833,68грн  /64 626,67грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 червня 2008 року – /828,61грн  64 233,34грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 липня 2008 року – /823,06грн  63 802,75грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 серпня 2008 року – 817,82грн /63 397,02грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 вересня 2008 року – /812,51грн  62 985,11грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 жовтня 2008 року – /806,72грн  62 536,34грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 листопада 2008 року – /801,24грн  62 111,55грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 грудня 2008 року – /795,29грн  61 650,06грн (поточна заборгованість) х 15,48 % : 360 х 30 д./; на 28 січня 2009 року – 1 383,39грн /61 211,93грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 лютого 2009 року – /1 373,34грн  60 767,13грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 березня 2009 року – /1 361,13грн  60 226,91грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 квітня 2009 року – 1 350,75грн /59 767,50грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 травня 2009 року – 1 341,78грн /59 370,87грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 червня 2009 року – 1 328,83грн  /58 797,94грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 липня 2009 року – 1317,31грн  /58 288,20грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 серпня 2009 року – 1 310,79грн /57 999,46грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 вересня 2009 року – 1 295,05грн /57 303,30грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 жовтня 2009 року – 1 283,03грн /56 771,29грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 листопада 2009 року – 1 271,68грн /56 269,23грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 грудня 2009 року – 1 259,13грн /55 713,52грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 січня 2010 року – 1 247,20грн  /55 186,04грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 лютого 2010 року – 1235,10грн /54 650,34грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 березня 2010 року – 1 225,53грн /54 227,20грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 квітня 2010 року – 1 208,52грн /53 474,46грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 травня 2010 року – 1195,25грн /52 887,18грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 червня 2010 року – 1 182,37грн /52317,15грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 липня 2010 року – 1 168,71грн /51 713,02грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 серпня 2010 року – 1 155,43грн  /51125,02грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 вересня 2010 року – 1137,43грн /50 328,78грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 жовтня 2010 року – 1 127,71грн /49 898,88грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 листопада 2010 року – 1 113,80грн /49 283,51грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 грудня 2010 року – 1 099,16грн /48 635,20грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 січня 2011 року – 1 089,35грн /48 201,19грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 лютого 2011 року – 1 070,28грн  /47 357,54грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 березня 2011 року – 1053,95грн /46 635,08грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 квітня 2011 року – 1 038,95грн /45 971,08грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 травня 2011 року – 1023,14грн /45 271,50грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 червня 2011 року – 1 007,56грн /44 583,89грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 липня 2011 року – 991,54грн /43 873,31грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 серпня 2011 року – 975,59грн /43 167,51грн  (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 вересня 2011 року – 959,40грн  /42 451,13грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 жовтня 2011 року – 931,20грн  /41 203,32грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 листопада 2011 року – 925,81грн  /40 964,94грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 грудня 2011 року – 908,42грн  /40 195,48грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 січня 2012 року – 891,22грн  /39 434,42грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 лютого 2012 року – 860,20грн  /38 061,85грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 березня 2012 року – 855,18грн  /37 840,03грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на28 квітня 2012 року – 837,18грн /37 043,56грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 травня 2012 року – 818,50грн  /36  216,98грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 червня 2012 року – 799,95грн  /35396,04грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 липня 2012 року – 780,73грн  /34 545,47грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 серпня 2012 року – 761,61грн /33 699,36грн  (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 вересня 2012 року – 742,19грн  /32 840,46грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 жовтня 2012 року – 722,13грн  /31 952,69грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 листопада 2012 року – 702,12грн  /31 067,36грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 грудня 2012 року – 681,48грн  30153,85грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 січня 2013 року – 660,86грн  /29241,75грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 лютого 2013 року – 639,93грн  /28 315,28грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 березня 2013 року – 617,76грн  /27 334,53грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 квітня 2013 року – 596,19грн  /26 379,96грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 травня 2013 року – 574,00грн  25 398,08грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 червня 2013 року – 551,76грн  /24  414,29грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 липня 2013 року – 530,28грн  /23 463,78грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 серпня 2013 року – 510,53грн /22 589,98грн  (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 вересня 2013 року – 482,76грн  /21 360,88грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 жовтня 2013 року – 458,91грн  /30 305,91грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 листопада 2013 року – 434,90грн  /19 243,47грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 грудня 2013 року – 410,27грн  /18 153,59грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 січня 2014 року – 400,00грн /17 698,95грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 лютого 2014 року – 358,43грн  /15 859,74грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 березня 2014 року – 334,68грн   /14808,74грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 квітня 2014 року – 307,50грн  /13 605,78грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 травня 2014 року – 282,43грн  /12 496,71грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 червня 2014 року – 256,00грн  /11 326,29грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 липня 2014 року – 228,67грн  /10 118,18грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 серпня 2014 року – 221,67грн /9 808,42грн  (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 вересня 2014 року – 173,51грн  /7 677,38грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 жовтня 2014 року – 145,03грн  /6 417,06грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 листопада 2014 року – 122,47грн  /5419,16грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 грудня 2014 року – 87,20грн  /3 858,33грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 січня 2015 року – 29,57грн  /1308,33грн (поточна заборгованість) х 27,12 % : 360 х 30 д./; на 28 лютого 2015 року – 0грн, в загальному 66097,34грн.
Судом з`ясовано, що позичальник сплатив 114761,63грн, з яких на тіло кредиту припадало 65583,80грн, решта коштів проценти за користування кредитом, та з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь Банку проценти що становлять різницю між сумою яку останній сплати виходячи з процентної ставки 15,48% відповідно до графіку погашення та сумою процентів виходячи із процентної ставки 27,12%, що в загальному розмірі складають 16919,51грн.
Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 2723,66грн.
Відповідно до умов Кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі та особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно пункту 17.1.8 Кредитного договору, щомісячна винагорода за резервування  ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів  з 24 по 28 число кожного місяця.

Таким чином, в частині стягнення комісії слід відмовити, оскільки такі умови призводять до зміни у витратах позичальника, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що має своїм наслідком нікчемність умов договору в цій частині.
Отже позовні вимоги про нарахування комісії суперечать вимогам чинного законодавства та включення такої комісії до суми заборгованості не ґрунтується на законодавстві України. Отже вимоги позивача про стягнення заборгованості із врахуванням сум комісії не підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд  першої інстанції дійшов помилкового висновку про  задоволення позову Банку в частині вимог про стягнення пені нарахованої за період до 14 квітня 2014 року.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.
Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. 
На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.
У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.
Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, збільшення процентної ставки Банк здійснив в січні 2009 року з огляду на що, з наступного дня після внесення ОСОБА_1 щомісячного платежу з погашення кредитної заборгованості в лютому 2009 року та в подальшому кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.
Вказане дає підстави для обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки за 12 останніх місяців перед зверненням позивача до суду, Банк звернувся до суду 13 серпня 2015 року.
Щодо нарахування банком пені через несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період часу за останні 12 місяців перед зверненням до суду починаючи з 13 серпня 2014 року тобто після 14 квітня 2014 року, а також штрафу (фіксована частина) 250,0грн та штрафу (відсоток від суми заборгованості) 9 036,31грн, апеляційний суд виходить з наступного.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року - Закон № 1669 -УП.

Відповідно до статті 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (частина 1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (частина 2).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту четвертого статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу третього пункту п`ятого статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з копії паспорта, останнім відомим місцем проживання ОСОБА_1 за реєстрацією є м.Сіверськ Артемівського району Донецької області (а.с.17).

Місто Сіверськ Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30 жовтня 2014 року та від 02 грудня 2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За наведених підстав апеляційний суд вважає вимоги про стягнення з відповідача частини пені та штрафів не підлягають задоволенню.

Разом з тим, в судовому засіданні підтверджені обставини з приводу того, що за умовами договору страхування укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Страхова компанія «Інгострах», № GOAWLK70180004 від 15 лютого 2008 року, у разі настання страхового випадку, третьої групи інвалідності через нещасний випадок, страховик за умовами договору зобов`язаний був виплатити належне застрахованій особі страхове відшкодування в розмірі  50% страхової суми страхувальнику або вигодонабувачеві – Банку. 

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".
  
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства та особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом.

Реалізовуючи свої права ОСОБА_1 повідомив суд про наявність договору страхування, також повідомив про настання страхового випадку, однак не надав жодного доказу з приводу того, що він вжив заходів направлених на виконання зобов`язань за договором страхування, який не являється предметом спору в даному провадження. Також не надав доказів з приводу того, що суми страхового відшкодування надходили вигодонабувачу Банку і що останній не включив такі суми в рахунок погашення заборгованості, чи мали місце інші дії позичальника щодо погашення сум позики за Кредитним договором. 

ОСОБА_1 , беззаперечно мав можливість для надання суду відповідних доказів в підтвердження обставин, якими від обґрунтовував свої заперечення проти позовних вимог у порядку та строки визначенні чинним законодавством та останній не довів та не підтвердив належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для надання відповідних доказів, чи звернення до суду із вимогою сприяти в отриманні таких доказів.  

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.
Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /ч. 5 ст. 81 ЦПК України/.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу та відповідачу їх права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак Банк та ОСОБА_1 жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог чи заперечень не надали. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника чи відповідача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень. Відповідач беззаперечно мав можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи, та саме відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.
Обставини про які відповідач вказував щодо погашення кредиту за рахунок страхового відшкодування не підтверджено, з огляду на що, вони не приймаються до уваги апеляційним судом.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції, стягнути з  ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість про процентах за користування кредитом в розмірі 16919,51грн та відмовити в решті позовних вимог Банку.

При цьому не спростовують висновків суду обставини щодо попереднього звернення Банку до позичальника ОСОБА_1 з позовом, оскільки як встановлено судом Банк висловлював вимоги про звернення стягнення на предмет застави. Та за наслідками розгляду зазначеного спору передано в заклад Банку заставне майно та звернуто стягнення на предмет застави. Тобто не підтверджені обставини з приводу того, що Банк вже реалізував своє право на дострокове повернення кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог банку судові витрати понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги Банку підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом та судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з сторін пропорційно задоволеним вимогам
З ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню 169,19грн за подання позовної заяви до суду першої інстанції та з Банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1904,02грн судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року скасувати.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за кредитним договором №GOAWAN70180004 від 15 лютого 2008 року в загальному розмірі 16919(шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять),51грн.
У задоволенні решти позовних вимог  відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 169,19грн та з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1904,02грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення
Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року. 
Судді: