ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 р.	Справа № 440/4961/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 03.03.20 року по справі № 440/4961/19
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області ,         Головне управління Державної фіскальної служби у Полтавській області                 
          про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
 16 грудня 2019 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 2047-50 від 16 листопада 2018 року, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 1367807-18 від 28 березня 2018 року та № 0097713-5013-1601 від 26 квітня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що контролюючий орган порушив порядок та процедуру винесення та вручення платнику спірних рішень, а також не врахував, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб не є об`єктом оподаткування у розумінні вимог Податкового кодексу України.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020р. адміністративний позов ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Полтавській області, Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області № 2047-50 від 16 листопада 2018 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № 1367807-18 від 28 березня 2018 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № 0097713-5013-1601 від 26 квітня 2019 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції не надано  належної правової оцінки наявним фактичним обставинам, що мають значення для справи. Вважає, що оскаржуване рішення Полтавського окружного адміністративного суду прийнято з порушеннями норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що відповідно до інформації, отриманої Державною фіскальною службою України, від Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, громадянин ОСОБА_2 є власником легкового автомобіля LEXUS LX 570 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 5663 куб. см. Інформація завантажена до розділу «Перелік суб`єктів та об`єктів оподаткування",  закладка «Транспортний податок» підсистеми «Облік платежів ІТС «Податковий блок" 15.08.2017, 13.03.2018, 20.02.2019 (листи ДФС України ). Вказує. що згідно переліку об`єктів оподаткування, розміщеного на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку у 2019 році, легковий автомобіль марки LEXUS LX 570 2016 року випуску з об`ємом двигуна 5663 куб. см. підлягає оподаткуванню 5 років . Вказує, що згідно відповіді управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 04.04.2018 № 16-19\6242, від 15.03.2019 № 16-20\6422 дані щодо реєстрації ОСОБА_1 відсутні. На офіційному сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України автомобіль Позивача відповідно до переліків за 2017, 2018, 2019 p.p. визначено таким, що підлягає оподаткуванню, а тому дії ГУ ДПС у Полтавській області цілком правомірні. При цьому зазначає, що показники транспортних засобів, які відображають кількісний вимір та визначаються у цифровому форматі, зокрема об`єм циліндрів двигуна, округлюють до найбільшого цілого значення. Таким чином, об`єм циліндрів двигуна транспортного засобу Позивача 5663 куб, см. округлюється до 5,7 л. Посилається на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/3378/18, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 804/1746/18, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 857/5900/19 . З огляду на зазначене, вказує, що  ГУ ДПС у Полтавській області правомірно прийнято податкову вимогу від 16.11.2018 № 2047-50, податкове повідомлення-рішення від 28.03.2018 № 1367807-18 та податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 № 0097713- 5013-1601. Враховуючи вищенаведене просить скасувати          рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 по справі № 440/4961/19 та винести нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Від Головного управління ДПС у Полтавській області до суду подана заява про заміну сторони, в якій просить замінити відповідача по справі на правонаступника Головне управління ДПС у Полтавській області. До клопотання додає виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань,  копія наказу Державної податкової  служби України від 29.08.2019 № 18, копія наказу Державної податкової  служби України від 24.02.2020 № 534, положення про Головне управління ДПС у полтавській області.
Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Враховуючи встановлені обставини та викладені правові норми колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави, передбачені ст. 52 КАС України, для заміни Головного управління ДФС у Полтавській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Полтавській області.
Від представника позивача, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою не погоджується, вважає аргументи апелянта надуманими, необґрунтованими та такими, яким вже було надано належну оцінку в межах розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи . 
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 24 січня 2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
З 06 липня 2017 року ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Lexus, модель LX 570 Універсал-В, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 5663 куб. см., тип пального В, дата реєстрації транспортного засобу 07 липня 2017 року (а.с. 17-18, 89).
23 березня 2018 року відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення № 1367807-18 з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік на суму 25000,00 грн. (а.с. 12).
26 квітня 2019 року відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення № 0097713-5013-1601 з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 та 2019 роки на загальну суму 37500,00 грн. (а.с. 13).
16 листопада 2018 року відповідачем складено податкову вимогу № 2047-50 (а.с. 11). 
Вищевказані рішення контролюючого органа направлялись позивачу на адресу: АДРЕСА_2 , кв АДРЕСА_3 , проте не були вручені адресату та повернулись на адресу відправника. 
12 грудня 2019 року позивач фактично отримав спірні рішення в результаті особистого звернення до відповідача з відповідною вимогою. 
Будучи переконаним у тому, що не є платником транспортного податку у 2017, 2018 та 2019 роках, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, у якому вказує на порушення контролюючим органом порядку адміністрування зазначеного податку, а також винесення та вручення спірних рішень платнику.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не доведено, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017, 2018, 2019 роках у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
01 січня 2017 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII (далі - Закон № 1797-VIII) та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20 грудня 2016 року №1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII), якими зокрема внесені зміни до статті 267 Податкового кодексу України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.
Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
За положеннями абзацу 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Крім того, Законами України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", "Про Державний бюджет України на 2018 рік", "Про Державний бюджет України на 2019 рік"  встановлено, що у 2017 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3200,00 грн.; у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3723,00 грн., у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 4173,00 грн. 
Отже, власники транспортних засобів з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких:  у 2017 році складає понад 1200000,00 грн.; у 2018 році - понад 1396125,00 грн.; а у  2019 році - понад 1564875,00 грн. є платниками транспортного податку.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абз.3 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. N 428), (далі – Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.
Пунктом 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).
Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).
Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).
Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.
Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2017 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.
Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017, 2018,2019 році
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 813/3965/17.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 89), позивач є власником автомобіля  марки Lexus, модель LX 570, 2016 року випуску, з об`ємом двигуна 5663 куб. см., а відповідно до розрахунку середньоринкової вартості автомобіля 09.11.2018р. (а.с.17), який було надано відповідачем до суду першої інстанції, розрахунок проведено щодо автомобіля Lexus, модель LX 570, 2016  випуску, з об`ємом двигуна 5,7 куб.см..
Також колегія суддів зазначає, що із дослідженого Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017, 2018, 2019 році - вбачається, що автомобіль марки Lexus, модель LX 570, 2016 року випуску, бензин, може бути об`єктом оподаткування виключно у випадку, якщо об`єм циліндрів двигуна дорівнює 5,7 літрів (5700 куб.см.) , тобто.
В той же час, об`єм циліндрів двигуна автомобіля, що належить позивачу становить 5663 куб. см., тобто має менший об`єм ніж встановлений.
Колегія суддів зазначає, що підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не обґрунтовані.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".
У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.
Колегія суддів зазначає, що згідно розрахунку вартості з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Головне управління ДПС у Полтавській області проводячи його зазначило Lexus, модель LX 570, 2016  випуску, з об`ємом двигуна 5,7 куб.см., бензин.
В даному випадку, судова колегія вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017,2018,2019 році автомобіль Lexus, модель LX 570, 2016  випуску, з об`ємом циліндрів двигуна 5663 куб. см. не вказаний, то транспортний засіб який зареєстрований на позивача не може вважатися об`єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України.
Колегія суддів зазначає, що положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11. 2018 року у справі № 822/2687/17.
Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.
Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.
          Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Враховуючи вищенаведене, висновки податкового органу про наявність  у позивача сплачувати транспортний податок у 2017-2019 роках є помилковими.
Таким чином, контролюючим органом не доведено, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017, 2018, 2019 роках у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.
Крім того, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що базовим податковим (звітним) періодом для транспортного податку є календарний рік, а відтак, процедуру адміністрування цього податку за 2017 рік відповідач мав завершити до 01 липня 2017 року. 
Натомість податкове зобов`язання з транспортного податку за 2017 рік контролюючий орган визначив лише 26 квітня 2019 року, тобто з пропуском законодавчо встановленого строку, передбаченого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України.  
Оскільки  оскаржувана податкова вимоги № 2047-50 від 16 листопада 2018 року винесена на підставі податкових повідомлень-рішень, які підлягають скасуванню, дана податкова вимога також підлягає скасуванню.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в податкову вимогу № 2047-50 від 16 листопада  включена сума  в розмірі 258, 15 грн. з зазначенням : податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Проте ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач не обґрунтував та не надав жодних документів в підтвердження узгодження суми податкового зобов`язання у розмірі 258,15 грн., а відповідно не довів, що ці суми є податковим боргом, та податкова вимога відповідає положенням ст. 59 Податкового кодексу України. 
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо доводів позивача з приводу дій відповідача по направленню податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги платнику, колегія суддів  зазначити наступне.
Наведене не є підставою для скасування оскаржуваних рішень податкового органу, оскільки не впливає на  правомірність чи не правомірність  податкових повідомлень-рішень в момент прийняття.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/3378/18, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 804/1746/18, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 857/5900/19 є не обґрунтованим. Дані судові рішення не є рішенням, які є обов`язковими до виконання, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене те, що транспортний засіб який зареєстрований на позивача не є об`єктом оподаткування транспортним податком в розумінні  ПК України, доводи відповідача про правомірність винесення Головним управлінням ДПС у Полтавській області податкової вимоги № 2047-50 від 16 листопада 2018 року та податкових повідомлень-рішень № 1367807-18 від 28 березня 2018 року та № 0097713-5013-1601 від 26 квітня 2019 року є помилковими.
Зазначені вище обставини не враховані Головним управлінням ДПС у Полтавській області під час винесення податкової вимоги № 2047-50 від 16 листопада 2018 року та податкових повідомлень-рішень № 1367807-18 від 28 березня 2018 року та № 0097713-5013-1601 від 26 квітня 2019 року.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року по справі № 440/4961/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.   

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  13.07.2020 року