Дата документу 21.07.2020 Справа № 318/1142/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №318/1142/18        Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
Провадження № 22-ц/807/1525/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» липня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки, 

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 11 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ФОП ОСОБА_2 укладено кредитний договір №62/КВ-08 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами до кредитного договору, які є невід`ємними частинами кредитного договору, за умовами якого банк надав ФОП ОСОБА_2 кредит кошти в грошовій формі для поповнення обігових коштів в сумі 25 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення до 10 серпня 2015 року включно, процентна ставка за користування кредитом становить 16,00% річних.
30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, посвідчений 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №2258, на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора за кредитним договором №62/КВ-08 від 11 серпня 2008 року. 
Майнові права за даним кредитним договором обтяжені заставою на користь Національного банку України за договором застави майнових прав № 51/64/144/39/8 6/3 МИ-2 від 06.10.2009 року.
ФОП ОСОБА_2 порушувала строки сплати відсотків за користування кредитними коштами, в результаті чого має заборгованість за кредитним договором станом на 03.05.2018 року в розмірі 365 463,18 грн. 18 коп., яка складається з: суми заборгованості за простроченим кредитом - 7 550,80 дол. США, еквівалентно 197 798,10 гри.; суми заборгованості за простроченими процентами - 6252,46 дол. США, еквівалентно 163 787,24 грн.; пені за несвоєчасну сплату процентів - 3877,84 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №62/Zквіп-08 від 11.08.2008 року, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 170,3 кв. м., до складу якого входять будівля магазину, літ А, загальною площею 170,3 кв.м.
На підставі зазначеного просило в рахунок часткового погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором №62/КВ-08 від 11 серпня 2008 року в розмірі 365 463,18 грн. звернути стягнення за іпотечним договором №62/2квіп-08 від 11.08.2008 року в реєстрі за № 2292, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Осипенко В.В. за реєстровим №2292, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а саме, нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сорок вісім) загальною площею 170,3 кв. м., до складу якого згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19568875 від 17.07.2008р., виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер: 1949586, про що зроблено запис 11, в книзі 4 входять: будівля магазину, літ. А, загальна площа 170,3 кв.м., покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов`язання та іпотеки, на дату звернення до суду заборгованість не погашена, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

В судове засідання 21 липня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Національний банк України не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Судом першої інстанції встановлено, що 11 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №62/КВ-08 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами до кредитного договору, які є невід`ємними частинами кредитного договору (далі-Кредитний договір), за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти в грошовій формі для поповнення обігових коштів в сумі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів, з кінцевим строком погашення до 10 серпня 2015 року включно (т. 1, а.с. 74-82).

30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір про передачу активів та Кредитних зобов`язань, посвідчений 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №2258, який діє зі змінами та доповненнями (т. 1, а.с. 99-105).

Із метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» таОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  був укладений договір іпотеки № 62/Zквіп-08 від 11.08.2008 року, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 170,3 кв. м., до складу якого входять будівля магазину, літ А, загальною площею 170,3 кв.м. (т. 1, а.с. 83-88).

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 10 (десяти) календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (пункт 9.2).

Останній платіж на погашення кредиту фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 внесено 03.12.2013 року (справа №2/318/459/2014).

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 01 серпня 2014 року, ухваленим у справі №2/318/459/2014, стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 62/КВ-08 від 11.08.2008 року в сумі 8273,94 долара США, що в гривневому еквіваленті станом на 23 червня 2014 року згідно курсу Національного Банку України становить 98 280,11 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 7 550,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 23 червня 2014 року становить 89 690,46 грн.; сума заборгованості за відсотками - 723,14 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 23 червня 2014 року становить 8 589,65 грн. (т. 1, а.с. 157-158).

У зв`язку з тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 та ОСОБА_1 рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 01 серпня 2014 року не виконують, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у травні 2018 року звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту 10 серпня 2015 року.

Разом з тим сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 6.1.3 Кредитного договору).

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 10 (десяти) календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (пункт 9.2).

У судовому рішенні щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором суд встановив, що вимоги банку про дострокове повернення кредиту направлені відповідачам 21 травня 2014 року.

У цій вимозі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», посилаючись на пункт 6.3.1 кредитного договору, вимагало достроково, через 30 днів із моменту надіслання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

У справі, яка є предметом перегляду, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Установивши, що банк, пред`явивши 21 травня 2014 року боржнику і поручителю досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором та посилаючись на пункт 6.3.1 кредитного договору, вимагав достроково, через 30 днів із моменту надіслання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день з дня направлення вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 22 червня 2014 року) протягом трьох років (до 22 червня 2017 року), проте до суду звернувся з позовом у травні 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Саме до аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 357/16022/15-ц та від 10 жовтня 2019 року у справі 3357/9126/17ц (провадження №61-36495).

Отже, висновок суду в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором № 62/КВ-08 від 11.08.2008 року станом на 23 червня 2014 року в сумі 8273,94 долара США, з яких: 7 550,80 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 723,14 доларів США - сума заборгованості за відсотками за пропуском позовної давності є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи. 

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання, виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу, пропущення позовної давності не породжує для боржника права вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст.598 ЦК України), якщо таке право не встановлено договором або законом окремо, не заслуговують на увагу, оскільки припинення зобов`язання за договорами не є предметом зазначеної справи.

Крім того, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів того, що після спливу позовної давності боржники виконували зобов`язання за кредитним договором.

Колегія суддів вважає неприйнятними твердження апеляційної скарги про безпідставне не застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, статті 17 Закону України «Про іпотеку» та не врахування судом правових висновків, викладених у постанові Верховного суду України від 06.07.2017 року №6-118цс16, від 15.05.2017 року №643/95/16-ц. 

Зазначену постанову прийнято в справі про припинення іпотеки та скасування обтяжень.

Таким чином, у справі, за результатами якої прийнято зазначену постанову від 15.05.2017 року (№643/95/16-ц), та в справі, рішення в якій просить скасувати банк, наявні різні предмети й підстави позову, зміст позовних вимог та встановлено різні фактичні обставини.

В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви, банк, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, просив, зокрема звернути стягнення в рахунок заборгованості станом на 03.05.2018 року в розмірі 365 463 грн. 18 коп., яка складається з: суми заборгованості за простроченим кредитом - 7 550,80 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить в гривневому еквіваленті становить197 798,10 грн.); суми заборгованості за простроченими процентами - 6252,46 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 163 787,24 грн.); пені за несвоєчасну сплату процентів (за період з 01 червня 2017 року по 02 травня 2018 року) - 3877,84 грн.

При цьому заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 перед банком станом на 23 червня 2014 року в сумі 8273,94 долара США (що в гривневому еквіваленті становить 98 280,11 грн.), з яких: сума заборгованість за кредитом - 7 550,80 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 89 690,46 грн.); сума заборгованості за відсотками - 723,14 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 8 589,65 грн.) стягнута рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 01 серпня 2014 року.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та долученого до неї розрахунку заборгованості, крім заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 23 червня 2014 року, яку було стягнуто на підставі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 01 серпня 2014 року, банк додатково просив стягнути: заборгованість за відсотками за період з 23 червня 2014 року до 03 травня 2018 року - 5529,32 доларів США (6252,46 доларів США - 723,14 доларів США = 5529,32 доларів США) та пеню за несвоєчасну сплату процентів (за період з 01 червня 2017 року по 02 травня 2018 року) - 3877,84 грн., звернувши стягнення на предмет іпотеки.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за період з 23 червня 2014 року до 03 травня 2018 року , яка за розрахунком банку складається з: заборгованості за процентами - 5529,32 доларів США та пені в сумі 3877,84 грн., колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи, що у зв`язку з пред`явленням банком до позичальника вимоги, змінився строк кредитування ОСОБА_2 (на 22 червня 2014 року), банк не мав законних підстав для нарахування процентів в розмірі 5529,32 доларів США та пені за несвоєчасну сплату процентів (за період з 01 червня 2017 року по 02 травня 2018 року) в сумі 3877,84 грн. після спливу строку кредитування.

Кредитний договір №62/КВ-08 від 11 серпня 2008 року, не містить умов щодо нарахування відсотків та пені після закінчення строку кредитування, позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок сплати боржником суми боргу на підставі ст.625 ЦК України кредитором не заявлено, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за відсотками в розмірі 5529,32 доларів США та пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 3877,84 грн.

Інших позовних вимог на підставі положень ст.625 ЦК України позивачем не заявлено.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пропуску позовної давності щодо суми заборгованості, суд не врахував положень абзацу 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» щодо самостійної підстави відмови в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором, який складається з: заборгованості за процентами - 5529,32 доларів США та пені в сумі 3877,84 грн., згідно з п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову. 

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.
Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року у цій справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором №62/КВ-08 від 11 серпня 2008 року, яка складається з заборгованості за процентами в розмірі 5529,32 доларів США та пені за несвоєчасну сплату процентів (за період з 01 червня 2017 року по 02 травня 2018 року) в сумі 3877 гривень 84 копійок змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 23 липня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова