ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/3249/19 Головуючий в І інстанції: Матвєєва Н.В.
Номер провадження: №22-ц/819/929/20 Доповідач: Майданік В.В.
Номер провадження: №22-ц/819/930/20

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Литвиненко В.О.,         
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року, у складі судді Матвєєвої Н.В., та додаткове рішення цього ж суду від 11 березня 2020 року, у складі судді Матвєєвої Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, 

В С Т А Н О В И В :

11 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , яка є законним представником і діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – орган опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просила визначити їй додатковий строк у 2 місяці для прийняття спадщини за спадковою трансмісією, яка відкрилася після смерті дідуся – ОСОБА_7 .

Позов обґрунтований наступним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 17.10.2018 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І. після смерті дідуся було заведено спадкову справу. Спадкоємцями першої черги на момент відкриття спадкової справи були: дочка – ОСОБА_2 на 1/3 частку; дружина – ОСОБА_3 – на 1/3 частку; син – ОСОБА_8 – на 1/3 частку. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_8 , який не встиг прийняти спадщину після свого батька (її дідуся) у зв`язку із смертю. Спадкоємцями за спадковою трансмісією є: мати померлого ОСОБА_8 – ОСОБА_4 (подала заяву про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 ), неповнолітня дочка ОСОБА_8 – ОСОБА_5 (подала заяву про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 ), дочка померлого ОСОБА_8 – вона, тобто позивачка ОСОБА_1 (подала заяву про прийняття спадщини 30.05.2019 року). 
На початку квітня 2019 року вона та її сестра ОСОБА_5 звернулися за консультацією до приватного нотаріуса Іваніщенко С.І., яка зазначила, що оскільки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_8 – 20.01.2019 року (отже строк, що залишився до вступу у спадщину є меншим ніж 3 місяці), то граничний термін подання заяви на прийняття спадщини припадає на 30.05.2019 року включно (6 місяців + 3 місяці продовження). Оскільки вона є юридично необізнаною щодо порядку отримання спадщини, тому прийняла позицію нотаріуса щодо строків подання заяви. 
30.05.2019 року нею була подана заява приватному нотаріусу Іваніщенко С.І. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 
Листом №01-16/329 від 04.07.2019 року, який вона отримала 10.07.2019 року, вказаний приватний нотаріус повідомила її про те, що її заява про прийняття спадщини подана після спливу строку, наданого для прийняття спадщини, та запропоновано звернутися з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
07.07.2019 нею було подано вказаному приватному нотаріусу заяву про призупинення реєстраційних дій по спадковій справі. 
Вважає, що недостовірна консультація з боку нотаріусу, яким було заведено спадкову справу, привела до пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини, що є поважною причиною для визначення додаткового строку. Факт помилкової консультації нотаріуса щодо строків подання заяви про прийняття спадщини та фактичного строку вступу у спадщину підтверджується тим, що інші спадкоємці ОСОБА_7 – дочка ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 – звернулися за отриманням свідоцтва про право на спадщину лише на початку липня 2019 року, хоча строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився через 3 місяці після смерті ОСОБА_8 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Вважає, що при вирішенні питання поважності причини пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини суд має враховувати принцип пропорційності, який тісно пов`язаний із принципом верховенства права.
Водночас шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини сплив 21 квітня 2019 року, а позов до суду поданий 11.07.2019 року, тобто пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц.

У своєму відзиві відповідачка ОСОБА_4 вважає необґрунтованими доводи, викладені в позовній заяві, у зв`язку з чим просить у позові відмовити. При цьому зазначила, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження: – неправомірності дій приватного нотаріуса Іваніщенко С.І. щодо введення її в оману в частині строків звернення із заявою про прийняття спадщини; – надання вказаним нотаріусом їй (позивачці) неналежної якості консультації щодо строків прийняття спадщини; – поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивачкою не надано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій саме з підстав пропущення строку для прийняття спадщини, оскільки із листа нотаріуса вбачається, що позивачці не відмовлялось у видачі свідоцтва про право на спадщину за її заявою від 30.05.2019 року, а лише роз`яснено положення чинного законодавства. Вважає, що її (відповідачки) позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 756/2764/15-ц.

У своєму відзиві адвокат Заверюха Костянтин Олександрович, діючий від імені відповідачки  ОСОБА_2 , також вважає необґрунтованими доводи, викладені в позовній заяві, у зв`язку з чим просить у позові відмовити в повному обсязі. При цьому були зазначені підстави, аналогічні тим, що подані у відзиві ОСОБА_4 . Також у вказаному відзиві зазначено про орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат відповідачки ОСОБА_2 у вигляді витрат на надання правничої допомоги – 10000,00грн.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року у зв`язку з настанням повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 було замінено неналежного відповідача ОСОБА_6 , яка є законним представником і діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , на належного відповідача – ОСОБА_5 , а також було виключено зі складу осіб, які приймають участь у справі, третю особу – орган опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.

28 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила стягнути з позивачки ОСОБА_1 на свою користь вартість судових витрат по даній справі в розмірі 10000,00грн.

У своєму запереченні позивачка ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні вказаної заяви відповідачки ОСОБА_2 . При цьому послалась на відсутність доказів на підтвердження понесених судових витрат заявником, а саме відсутність документів, що підтверджують оплату витрат, пов`язаних з участю у процесі, акт приймання-передачі наданих послуг не містить посилань на дати проведених судових засідань, в яких приймав участь представник адвокатського обєднання "Правові технології" та не зазначено час, який витратив адвокат на виконання відповідних робіт. 

Додатковим рішенням цього ж суду від 11 березня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто судові витрати, пов`язані з витратами на правничу допомогу, в сумі 7750,00грн. В іншій частині заяви було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить вказані рішення суду від 27.02.2020 року та додаткове рішення від 11.03.2020 року скасувати й прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказала, що суд не звернув увагу на те, що в судовому засіданні доведено і підтверджено свідком ОСОБА_5 , що вона (позивачка) звернулася на початку квітня 2019 року до приватного нотаріуса Іваніщенко С.І., яка роз`яснила, що оскільки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_8 – 20.01.2019 року (отже строк, що залишився до вступу у спадщину є меншим ніж 3 місяці), то граничний термін подання заяви на прийняття спадщини припадає на 30.05.2019 року включно (6 місяців + 3 місяці продовження). У такому ж контексті дала пояснення і відповідачка ОСОБА_3 (не є родичем позивачки), яка зазначила, що вказаний приватний нотаріус запропонувала їй звернутися з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після 30.05.2019 року – закінчення строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Факт помилкової консультації нотаріуса щодо строків подання заяви про прийняття спадщини підтверджується й тим, що інші спадкоємці ОСОБА_7 , а саме дочка ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 звернулися за отриманням свідоцтва про право на спадщину лише на початку липня 2019 року. Також зазначила, що поза увагою суду залишилось і те, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог, що вбачається з ухвали Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц. У її ж випадку 6-місячний строк подання заяви про прийняття спадщини сплив 21.04.2019 року, а цей позов пред`явлено 11.06.2019 року, після отримання 07.07.2019 року відмови від нотаріуса, тобто пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. 

У відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Гончаренко А.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Справу вчергове було призначено до апеляційного розгляду на 29.09.2020 року о 09-45 годині, однак відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися й не повідомили про причини неявки. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копій свідоцтва про народження (а.с.5) та про шлюб (а.с.6) позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ; її прізвище при народженні – " ОСОБА_9 та позивачка зареєстрували шлюб 31 жовтня 2017 року, прізвище позивачки після реєстрації шлюбу – " ОСОБА_10 ". 

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нова Каховка Херсонської області (а.с.8).

За копією свідоцтва про смерть батько позивачки ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Херсоні (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_1 подала 30.05.2019 року приватному нотаріусу Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І. заяву про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадкоємцем якого є його син, її батько, ОСОБА_8 , який не встиг прийняти спадщину у зв`язку із власною смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7). 

Згідно листу приватного нотаріуса Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко Світлани Іванівни на адресу позивачки від 04.07.2019 року № 01-16\329, викладені в якому факти сторонами не заперечуються – після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 діда позивачки ОСОБА_7 було заведено 17.10.2018 року спадкову справу. Спадкоємцями першої черги були: його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 – на 1/3 частку; його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 – на 1/3 частку; його син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , але у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно зі ст.1276 ЦК України спадщина переходить до його спадкоємців за законом. Спадкоємцями за спадковою трансмісією є мати померлого ОСОБА_8 – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка подала заяву про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також його неповнолітня дочка – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка подала заяву про прийняття спадщини 30.05.2019 року і яка згідно ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, якщо вона від неї не відмовилася протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Також нотаріус вказує, що позивачка також є спадкоємицею згідно ст.1276 ЦК України (спадкова трансмісія), але заява нею подана після спливу строку, наданого для прийняття спадщини. Тому, нотаріусом роз`яснено, що на підставі ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Також нотаріус роз`яснила, що позивачка має право надати нотаріусу протягом 1 місяця документи, що підтверджують звернення до суду з питань продовження строку на прийняття спадщини, інакше нотаріусом буде оформлено спадщину у відповідних частках на ім`я спадкоємців, що прийняли спадщину, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – по 1/3 частці, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – по 1/6 частці (а.с.11).

07 липня 2019 року позивачка звернулася до вказаного нотаріуса з заявою про призупинення реєстраційних дій по спадковій справі, в якій просить не оформляти спадщину на 1/3 частку спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був її батько ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому вказала, що вона буде звертатися до суду за продовженням строку на прийняття спадщини (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані обставини, що зазначені позивачкою як поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (недостовірна консультація приватного нотаріуса Іваніщенко С.І. щодо строків подачі заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_7 ), не підтверджені належними та допустимими доказами, не  є об`єктивними, непереборними та істотними перешкодами позивачці для своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 , а тому визнаються судом неповажними. При цьому суд враховував те, що вказані обставини підтверджується лише поясненнями відповідачки ОСОБА_5 , яка на той час була неповнолітньою, є рідною сестрою позивачки, а тому зацікавлена у розгляді справи, окрім того вказаний доказ не є достатнім для доведення обставини – недостовірної консультації нотаріусу, оскільки дії нотаріусу до суду не оскаржувалися, тому є недоведеною провина нотаріусу у порушенні п.3.2 Глави 10 розділу 2 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Крім того, суд виходив з того, що незначний строк, який пропущений позивачкою, не є самостійною підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_7 , оскільки за ст. 1272 ЦК України підлягає доказуванню саме поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, а не термін пропуску строку, встановленого в ст.1270 ЦК України. Задовольняючи частково заяву відповідачки ОСОБА_2 про стягнення з позивачки судових витрат та стягуючи своїм додатковим рішенням 7500,00грн судових витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, суд виходив з того, що в позові відмовлено, що відповідачка ОСОБА_2 під час судового розгляду понесла витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 25.09.2019 року, актом приймання передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 25.09.2019 року, що строк виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо сплати гонорару за договором про надання правничої допомоги від 25.09.2019 року не настав, а визначений до закінчення строку дії договору – 30.12.2020 року, виходив з кількості судових засідань у справі в 6 судових засідань та виходив з розумного розміру витрат на участь адвоката в судовому засіданні.

Що стосується апеляційної скарги в частині оскарження рішення від 27 лютого 2020 року, то апеляційний суд виходить з такого.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в позові, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права. 

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування": 
--- особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК; 
--- суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини; 
--- визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину; 
--- вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; 
--- у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини; 
--- спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину; 
--- у разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. При переході за цих обставин спадкового майна як відумерлої спадщини до територіальної громади такий спадкоємець має право вимагати його передання в натурі.

Згідно п.27 зазначеної постанови: відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. 

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. 

       Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17.

Відповідно до положень ст.63 Закону України "Про нотаріат":
--- нотаріус або в сільських населених пунктах – посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме (ч.1);
--- нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі (ч.2).

Згідно з положеннями Глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595):
--- при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п.2.2.);
--- щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п.3.2.).
--- якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія) (п.3.25.);
--- у цьому випадку право на прийняття спадщини здійснюється спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, становить менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії видається за місцем відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця (п.3.26).

Суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про те, що позивачка не надала належних доказів того, що вона з поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини.

Прийшовши до такого висновку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

При цьому апеляційний суд враховує, що жодних належних доказів про наявність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у 3-місячний строк після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачкою не надано. У цій справі встановлено і підтверджується позивачкою, що на початку квітня 2019 року (а відтак за 2-3 тижні до 20 квітня 2019 року, який є останнім днем подання позивачкою заяви про прийняття спадщини за спадковою трансмісією) вона (позивачка) звернулася за консультацією до приватного нотаріуса Іваніщенко С.І. з приводу прийняття спадщини за спадковою трансмісією. 

Тобто, встановлено, що нотаріусом було виконано вимоги ст.63 Закону України "Про нотаріат" та п.3.2. Глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо повідомлення позивачки про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 та про прийняття спадщини за спадковою трансмісією. 

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у цій справі позивачка належними й допустимим доказами не довела поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини за спадковою трансмісією після смерті свого діда ОСОБА_7 (а саме недостовірну консультацію приватного нотаріуса Іваніщенко С.І. щодо строків подачі заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_7 а саме про те, що граничний термін подання заяви на прийняття спадщини припадає на 30.05.2019 року включно, замість правильного зазначення такого строку – до 20.04.2019 року). Адже дії нотаріусу до суду не оскаржувалися, його до участі у справі в якості третьої особи позивачкою залучено не було. Більш того, у своєму листі на адресу позивачки від 04.07.2019 року № 01-16\329 нотаріус спростовує та не підтверджує посилання позивачки про нібито дану ним їй недостовірну консультацію щодо строків подачі заяви про прийняття спадщини за спадковою трансмісією. При цьому пояснення свідка ОСОБА_5 (на той час неповнолітньої рідної сестри позивачки) не можуть з переконливістю підтвердити пояснення позивачки, оскільки вони, як і пояснення самої позивачки, ґрунтуються на неправильному тлумаченні наданої їм нотаріусом консультації.

Також апеляційний суд враховує й те, що вказані посилання позивачки спростовуються й самим фактом зазначення нею дати 30.05.2019 року, як останнього дня, до якого, за її посиланням, за консультацією нотаріуса можна було б подати заяву про прийняття спадщини, оскільки навіть за доведення обставин, вказаних позивачкою (а вони не доведені), граничним строком була б п`ятниця, 31.05.2019 року (6 місяців після смерті ОСОБА_7 01.09.2018р + 3 місяці продовження). 

У своєму позові позивачка також послалася на принцип пропорційності, який тісно пов`язаний із принципом верховенства права, що враховано у правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц. Вона послалася на те, що 6-місячний строк подання нею заяви про прийняття спадщини сплив 21 квітня 2019 року, а позов до суду поданий 11.07.2019 року, тобто пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. 

На думку апеляційного суду суд першої інстанції обґрунтовано відхилив вказаний довід позивачки, адже обставини справи, встановлені у цій справі, та у зазначеній справі № 681/203/17-ц не є тотожними. 

Так, у тій, іншій справі, на відміну від цієї справи, встановлено, що суд не дослідив, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивачів про відкриття спадщини, чи здійснював їх виклик як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. У цій же справі встановлено, що нотаріус вчинив вказані дії.

Також, у цій справі на відміну від тієї, іншої справи, судом з`ясовано думки відповідачів, зокрема відповідачі ОСОБА_2 та мати померлого ОСОБА_8 ОСОБА_4 (остання саме щодо спадщини за спадковою трансмісією), на відміну від тієї, іншої справи, позовні вимоги не визнають. 

У вказаному висновку Верховного Суду, на який послалася позивачка, зазначено таке:
--- гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права;
--- судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачами заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 04 лютого 2017 року, а позов до суду вони пред`явили 15 лютого 2017 року, тобто пропущений ними строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним;
--- при цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи;
--- принцип "пропорційності" тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності;
--- дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети;
--- апеляційний суд, погодившись з рішенням суду першої інстанції про залишення позову без задоволення, не врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

       У цій справі спір по суті йде щодо спадкування за спадковою трансмісією частки померлого ОСОБА_8 (1/3 частка). Позивачка разом з двома іншими спадкоємцями вказаної особи за спадковою трансмісією (матір`ю спадкодавця ОСОБА_4 та його дочкою ОСОБА_5 ) претендує на відповідну частку. При цьому відповідачка ОСОБА_4 позов не визнає, а відповідачка ОСОБА_5 (рідна сестра позивачки) – визнає. 

Також нотаріус вказує, що позивачка також є спадкоємицею згідно ст.1276 ЦК України (спадкова трансмісія), але заява нею подана після спливу строку, наданого для прийняття спадщини. Тому, нотаріусом роз`яснено, що на підставі ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Також нотаріус роз`яснила, що позивачка має право надати нотаріусу протягом 1 місяця документи, що підтверджують звернення до суду з питань продовження строку на прийняття спадщини, інакше нотаріусом буде оформлено спадщину у відповідних частках на ім`я спадкоємців, що прийняли спадщину, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – по 1/3 частці, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – по 1/6 частці (а.с.11).
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин (зокрема, невизнання позову відповідачкою ОСОБА_4 , того, що 6-місячний строк подання позивачкою заяви про прийняття спадщини сплив 21 квітня 2019 року, а позов до суду поданий 11.07.2019 року), враховано принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд обґрунтовано виходив з того, що строк, який пропущений позивачкою, з урахуванням конкретних обставин справи, не є самостійною підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_7 , оскільки за ст.1272 ЦК України підлягає доказуванню саме поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, а не термін пропуску строку, встановленого в ст.1270 ЦК України. 

Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій саме з підстав пропущення строку для прийняття спадщини, оскільки із листа нотаріуса вбачається, що позивачці не відмовлялось у видачі свідоцтва про право на спадщину за її заявою від 30.05.2019 року, а лише роз`яснено положення чинного законодавства.

Апеляційним судом було відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивачки про допит у якості свідків відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . При цьому апеляційний суд виходив з того, що належних доказів на підтвердження поважності причини незаявлення такого клопотання в суді першої інстанції учасниками справи, зокрема і стороною позивачки, не надано. У цій справі відповідачі висловили свою позицію. Зокрема, відповідачка ОСОБА_4 (бабуся позивачки), яка є спадкоємицею за спадковою трансмісією після смерті сина (батька позивачки) ОСОБА_8 , подала відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала, також нею при апеляційному розгляді справи подано заяву про невизнання апеляційної скарги та розгляд справи за її відсутності. Відповідачка ОСОБА_2 також і в суді першої і в суді апеляційної інстанції позов не визнає. Відповідачка ж ОСОБА_5 (рідна сестра позивачки), яка також є спадкоємицею за спадковою трансмісією після смерті батька ОСОБА_8 , а також відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги та апеляційну скаргу визнають. З тієї ж підстави було відмовлено і в задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Гончаренка Антона Юрійовича про виклик свідка ОСОБА_11 (нотаріуса), який зазначив, що подав вказане клопотання як зустрічне після подання клопотань стороною позивачки про допит інших свідків.

Що стосується апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення від 11 березня 2020 року, то апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ст.133 вказаного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1). До останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3).

З приводу відшкодування витрат на правничу допомогу слід враховувати таке.

За положеннями ст.137 вказаного Кодексу:
--- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1);
--- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2);
--- для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3);
--- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4);
--- у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5);
--- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6).

При розгляді цієї справи в суді першої інстанції інтереси позивача представляли адвокати Адвокатського об`єднання "Правові технології" на підставі Договору про надання правничої допомоги № б/н від 25.09.2019 року (а.с.113-114), ордеру №168837 від 03.10.2019 року (а.с.60) (адвокат Заверюха Костянтин Олександрович), ордеру №118425 від 15.01.2020 року (а.с.87) (адвокат Гончаренко Антон Юрійович). 

За положеннями вказаного Договору передбачені обов`язки адвокатського обєднання з надання ОСОБА_2 правничої допомоги у цій справі, оплата адвокатському об`єднанню вартості послуг з правничої допомоги, при цьому розмір гонорару складає 10000,00грн, гонорар має бути сплачений до закінчення строку дії Договору (п.4.4.), а саме до 31.12.2020 року, передбачені тарифи на виконання окремих процесуальних дій чи робіт, зокрема за участь в судовому засіданні в суді І інстанції – 1250,00грн, в апеляційній інстанції – 2000,00грн, касаційній інстанції – 3000,00грн, складання відзиву – 2500,00грн тощо.

Матеріали справи містять Акт приймання-передачі наданих послуг від 27.02.2020 року, відповідно до якого клієнт прийняв правничу допомогу вартістю в 10000,00грн в наступному обсязі: участь в судових засідання: 6 засідань по 1250,00грн за кожне; складання відзиву – 2500,00грн. Відповідно до п.4.4. Договору гонорар має бути сплачений до закінчення строку дії договору (тобто до 31.12.2020 року).

Даних щодо сплати відповідачкою ОСОБА_2 вказаному адвокатському об`єднанню за надання правничої допомоги матеріали справи не містять.
Згідно матеріалів за час розгляду справи відбулось шість судових засідань відповідної тривалості за участі зазначених адвокатів Адвокатського об`єднання "Правові технології": 10.10.2019р – 15 хв (а.с.64-66), 08.11.2019р – 04 хв (а.с.72-73), 03.12.2019р – 06 хв (а.с.74-76), 24.12.2019р – 37 хв (а.с.82-85), 15.01.2020р – 04 хв (а.с.91-92), 10.02.2020р – 26 хв (а.с.97-101), 27.02.2020р – 22 хв (а.с.102-104).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність підтвердження сплати витрат на правничу допомогу, на вартість участі в судовому засіданні в суді І інстанції 1250,00грн та на відсутність в акті приймання-передачі наданих послуг дати проведених судових засідань, заявила про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.118).

Апеляційний суд враховує, що у цій справі відповідачка ОСОБА_2 , як і відповідачка ОСОБА_3 , при будь-якому рішенні суду мають один і той же результат, а саме отримують по 1/3 частці після смерті ОСОБА_7 . Як вже зазначалось, у цій справі спір по суті йде щодо спадкування за спадковою трансмісією частки померлого ОСОБА_8 (1/3 частка). Позивачка разом з двома іншими спадкоємцями вказаної особи за спадковою трансмісією (матір`ю спадкодавця ОСОБА_4 та його дочкою ОСОБА_5 ) претендує на відповідну частку. І у випадку задоволення позову кожен з них отримує по 1/9 частці (1/3 : 3 = 1/9). У випадку ж відмови в позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримують по 1/6 частці (1/3 : 2 = 1/6).

Тобто, можна дійти висновку, що для відповідачки ОСОБА_2 результат цієї справи в частині розміру частки немає жодного значення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що з огляду на складність справи, її тривалість (загальна тривалість судових засідань – 1 год 44 хв), того, яке вона має значення для сторін і зокрема для відповідачки ОСОБА_2 , обсягу наданих адвокатами Адвокатського об`єднання "Правові технології" послуг і виконаних робіт, та час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт та послуг, розмір витрат на оплату послуг адвоката в 7500,00грн є неспівмірним, не відповідає складності справи та положенню ч.4 ст.137 ЦПК України. Відповідно у цій частині апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Апеляційний суд вважає, що достатнім та необхідним для цієї справи є розмір витрат на оплату послуг адвоката в 1500,00грн, які і підлягають стягненню з позивачки.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції від 27 лютого 2020 року прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги на вказане рішення без задоволення, а рішення суду – без змін. Крім того, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення цього ж суду від 11 березня 2020 року на підставі ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, з 7750,00грн до 1500,00грн. 
Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та є такими, що висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання на нібито зазначення нотаріусом 30.05.2019 року як граничного строку для подання заяви на прийняття спадщини, що нібито підтверджується також і ОСОБА_3 та фактом звернення іншими спадкоємцями за отриманням свідоцтва про право на спадщину лише на початку липня 2019 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, з одного боку, не підтверджуються належними доказами і спростовуються матеріалами справи, зокрема і тим, що навіть за доведення обставин, вказаних позивачкою, граничним строком була б п`ятниця, 31.05.2019 року, а з іншого боку, зазначений факт звернення іншими спадкоємцями за отриманням свідоцтва про право на спадщину лише на початку липня 2019 року не має для цього жодного значення. Також підлягають залишенню поза увагою й посилання на незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви, оскільки, судом першої інстанції враховано принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, враховано, що строк, який пропущений позивачкою, з урахуванням конкретних обставин справи, не є самостійною підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_7 . 

Керуючись ст.367, п.п.1 і 2 ч.1 ст.374, ст.375, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2020 рокузалишити без змін. 

Додаткове рішення цього ж суду від 11 березня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, з 7750,00грн до 1500,00грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 01 жовтня 2020 року. 

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _                         В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          О.В. Кутурланова
        
                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          Н.В. Орловська