ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5527/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
          суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
          за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 (суддя Ніколайчук С.В.) по справі №160/5527/20 за заявою  ОСОБА_1 до  Дніпропетровської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , Міністерство культури та інформаційної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Обласний комунальний вищий навчальний заклад “Дніпропетровський театрально-художній коледж”, про визнання протиправним рішення,- 

                                               В С Т А Н О В И В:

             ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» №590-22/VII від 27.03.2020р. в частині реорганізації обласного комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський театрально-художній коледж» шляхом приєднання до комунального закладу «Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури» Дніпропетровської обласної ради».
В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що рішенням Дніпропетровської обласної ради від 27.03.2020 року №590-22/VII, реорганізовано обласний комунальний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський театрально-художній коледж» шляхом приєднання до комунального закладу «Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури». Своїм рішенням відповідач не дотримався встановленого законом порядку припинення діяльності (реорганізації) вищевказаного закладу, оскільки ним не дотримано обов`язкової процедури його прийняття, та як наслідок, порушено приписи частини третьої ст. 22 Закону України №2778-VI від 14.12.2010 «Про культуру». У процесі прийняття оскаржуваного рішення Дніпропетровською обласною радою також не були враховані інтереси територіальної громади,  позивача та третіх осіб було позбавлено права брати участь в обговоренні та прийнятті конкретного рішення про реорганізацію цього
закладу та в подальшому прийнято спірне рішення без врахування відповідних пропозицій та зауважень з боку позивача та третіх осіб. Лише після прийняття рішення про реорганізацію, позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці, чим порушено конституційні права позивача. Третім особам, залученим на стороні позивача про зміну вказаних умов праці на день подання позову взагалі не повідомлено.
26 травня 2020 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить зупинити дію п.21 рішення Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальної громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» №590-22/VII від 27.03.2020р. та заборонити відповідачу та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо виконання умов п. 21 рішення Дніпропетровської обласної ради.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що оскарженим рішенням порушуються права позивача та третіх осіб, як працівників, оскільки будуть істотно змінені їх умови праці, в тому числі у зв`язку з передачею майнових та немайнових прав юридичної особи ОКЗ «Дніпропетровський театрально-художній коледж» іншій юридичній особі. Так само, чинність вказаного рішення дає змогу завершити припинення юридичної особи одночасно з приєднанням до іншої, що в свою чергу призведе до невиправних наслідків у вигляді втрати робочих місць, ліцензій МОЗ України щодо підготовки молодших спеціалістів, молодших бакалаврів, бакалаврів, магістрів, докторів філософії.
Підставами для забезпечення позову позивачем визначено те, що по-перше: оскаржуване рішення впливає на права як працівників закладу так і осіб, що здобувають освіту у вказаному закладі. Необхідність перевірки судом законності вказаного рішення має підвищений пріоритет, у зв`язку з його численними наслідками для територіальної громади та позивача. У зв`язку з чим, забезпечення позову шляхом зупинення дії вказаного рішення повністю або частково та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо припинення юридичної особи на період перевірки судом зазначених у позові фактів, грунтується на принципі пропорційності та верховенства права. По-друге: вірогідні наслідки від дії оскаржуваного рішення на час його оскарження є очевидно несприятливими для позивача та третіх осіб, оскільки їх гарантії  як працівників юридичної особи ОКЗ «Дніпропетровський театрально-художній коледж» під загрозою знехтування, адже в спектрі здійснення своїх прав, відповідач та третя особа на стороні відповідача мають більші повноваження ніж працівники (позивач та треті особи), тому суд спираючись на принцип верховенства права, повинен поставити інтереси, права та свободи осіб вище ніж інтереси суб`єкта владних повноважень, рішення якого ставиться під сумнів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року заяву задоволено частково, а саме:
забезпечено позов шляхом зупинення дії п.21 рішення Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальної громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» №590-22/VII від 27.03.2020р. до набрання законної сили рішення у даній справі.
В іншій частині заяви відмовлено.
Ухвала суду, в частині вжитих заходів забезпечення позову, мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії п.21 рішення Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальної громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» №590-22/VII від 27.03.2020р., може істотно ускладнити ефективний захист, і в разі задоволення позову позивачу та третім особам необхідно буде докласти значних зусиль для відновлення їх прав.
Ухвала суду, в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивована тим, що забезпечення позову у такий спосіб, як заборона відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо виконання умов п. 21 рішення Дніпропетровської обласної ради, буде втручанням з боку суду в дискреційній повноваження органів державної влади.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в частині не задоволених вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, просить ухвалу суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обгрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про заборону відповідачу та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо виконання умов п. 21 рішення Дніпропетровської обласної ради. Скаржник вказує на те, що заборона вчиняти реєстраційні дії є належним та ефективним заходом забезпечення позову, і жодним чином не впливає на дискреційні повноваження Дніпропетровської обласної ради, адже безпосередньо реорганізацію та всі необхідні реєстраційні дії здійснює комісія з реорганізації, яку було уповноважено оскаржуваним рішенням. Також скаржник звертає увагу на те, що тільки зупинення рішення є недостатнім, адже про таке забезпечення державний реєстратор не повідомляється, тобто у разі не виконання умов ухвали щодо зупинення рішення, відповідач та/або члени Комісії можуть вчиняти реєстраційні дії, які згодом можуть бути лише окремо оскаржені в суді. Задля того, щоб запобігти цьому, необхідно вжити саме такий захід забезпечення як заборона вчиняти реєстраційні дії.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні з огляду на її необґрунтованість.
Перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 150 Кодексу адміністративного України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За змістом частин першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
           Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
          Предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість рішення Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» №590-22/VII від 27.03.2020р. в частині реорганізації обласного комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський театрально-художній коледж» шляхом приєднання до комунального закладу «Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури» Дніпропетровської обласної ради».
          З огляду на предмет спору у цій справі, повноваження суду, які визначені ст..ст.150-151 КАС України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що належним та достатнім заходом забезпечення позову є саме зупинення дії оскаржуваного рішення, оскільки саме такий захід є співмірним із заявленими вимогами.
          Не заперечуючи такі висновки суду першої інстанції, позивач вказує на те, що застосовані судом заходи забезпечення позову є недостатніми задля запобіганню настання негативних наслідків для позивача до розгляду справи по суті. З цих підстав позивач просив також застосувати такий захід забезпечення позову як заборона відповідачу та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо виконання умов п. 21 рішення Дніпропетровської обласної ради.
          З приводу таких аргументів позивача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що підставою для здійснення реєстраційних дій, про які зазначає позивач, є виключно п.21 оскаржуваного рішення Дніпропетровської обласної ради.
          В той же час, як зазначено вище, з метою забезпечення позову судом першої інстанції зупинено дію п.21 рішення Дніпропетровської обласної ради до набрання законної сили рішення у даній справі. Наслідком зупинення судом дії рішення суб`єкта владних повноважень є неможливість його реалізації (у тому числі здійснення будь-яких реєстраційних дій на підставі цього рішення) у період часу, на який його зупинено.
Отже суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову, правомірності застосування яким в межах розгляду апеляційної скарги позивача судом оцінка не надається, є достатніми та співмірними заявленим вимогам та забезпечують співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
З цих підстав суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування ухвали суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.
            На підставі викладенного, керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст. ст. 316,321, 322, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 по справі №160/5527/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 27.08.2020р.
          Повний текст постанови складено 28.08.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк