Ухвала 
20 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/20206/18
провадження № 61-9880ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Одеської місцевої прокуратури № 3, третя особа - Головне управління Національної поліції в Одеській області, про стягнення грошової компенсації майнової та немайнової шкоди спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Одеської місцевої прокуратури № 3, третя особа - Головне управління Національної поліції в Одеській області, про стягнення грошової компенсації майнової та немайнової шкоди спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.
 
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 25 березня 2013 року слідчим відділом Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості щодо вчинення нею злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, кримінальне провадження № 12013170500001901. 
27 квітня 2013 року їй було повідомлено про підозру за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.
09 липня 2013 року та 17 липня 2013 року їй повідомлялося про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 366 КК України.
02 грудня 2013 року за кримінальним провадженням складено обвинувальний акт, який направлено до Малиновського районного суду м. Одеси для розгляду.
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 09 листопада 2016 року, (справа №522/25229/13-к) вона була виправдана, у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.
ОСОБА_1 вважає, що незаконними діями відповідачів їй спричинена майнова шкода, яка полягає в понесенні нею витрат на послуги адвоката в розмірі 78 000 грн, проїзд у розмірі: 1 895 грн 84 коп.
Крім того, зазначеними діями відповідачів їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 156 366 грн, виходячи з періоду перебування під слідством з 27 квітня 2013 року до 09 листопада 2016 року (42 повних місяця) та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в 2018 році в розмірі 3 723 грн (42 * 3723 = 156 366).
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 2 662 грн 23 коп., за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 135 000 грн.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, про часткове задоволення позову, виходив з доведеності позовних вимог та підтвердження належними доказами розміру завданої позивачу майнової та моральної шкоди. 
 
02 липня 2020 року Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області звернулося доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.
 
Ціна позову у цій справі становить 236 261 грн 84 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*250=525 500).
 
За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову та складність зазначеної справи, а також враховано, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Ураховуючи вищевикладене і те, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до Рекомендації № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей. 
 
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути  суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Одеської місцевої прокуратури № 3, третя особа - Головне управління Національної поліції в Одеській області, про стягнення грошової компенсації майнової та немайнової шкоди спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                               Ю. В. Черняк
 
           І. А. Воробйова
 
          Р. А. Лідовець