ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 року          м.Дніпро         Справа №  908/1874/19

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кузнецова В.О.,                                                                                                
суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.,
секретар судового засідання Крицька Я.Б.,
     розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.01.2020 (повний текст ухвали складено 28.01.2020, суддя Сушко Л.М.) у справі 
про банкрутство приватного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод", Запорізька область, м.Токмак
ВСТАНОВИВ:
         І.  Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
          Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.01.2020 у даній справі грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до приватного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" визнати частково у сумі 552 810 365,62 грн, з яких: 3842,00 грн (1 черга задоволення), 383 115 914,98 грн (4 черга задоволення, 54 939 793,64 грн. (6 черга задоволення), 114 750 815,00 грн. (вимоги забезпечені заставою майна боржника). Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" задоволено; здійснено процесуальне правонаступництво та замінено кредитора - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".
          Ухвала місцевого господарського суду в оскаржуваній частині обґрунтована посиланням на наявність підстав для часткового визнання грошових вимог.
        ІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи
         2.1 Доводи осіб, які подали апеляційну скаргу
Приватне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою  на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.01.2020, в якій заявник просить скасувати ухвалу господарського суду щодо визнання вимог публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" частково та визнати вимоги публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до приватного акціонерного "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" у сумі 552 810 365,62 грн, з яких: 3 842,00 грн - які віднести до першої черги задоволення, 139 565 451,82 грн - які віднести до четвертої черги задоволення, 4 110 348,81 грн - які віднести до шостої черги задоволення, 409 130 722,99 грн - вимоги забезпеченя заставою майна боржника.
          Скаржник посилається на порушення господарським судом норм матеріального права в частині визнання забезпеченими вимог за договором про відновлювальну кредитну лінію №1290-09 від 26.02.2009 тільки на суму 114 750 815,00 грн.
          На думку заявника апеляційної скарги, визначення забезпеченого зобов`язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватися з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов`язань (зокрема, статей 572, 575, 589 Цивільного кодексу України, Закону України "Про заставу", Закону України "Про іпотеку").
          За наведеними вище положеннями законодавства іпотекодержатель (заставодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом). Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання боржника визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору.
          Скаржник зазначає, що згідно п.3 договору іпотеки єдиного майнового комплексу №2051ЦИК/0407 від 23.04.2007 вартість предмета іпотеки складає 318 905 000,00 грн. Саме з цієї обставини кредитор (заявник, вимоги якого розглядав суд 21.01.2020) - публічне акціонерне товариство "Банк Фінанси та Кредит" в порядку передбаченому ст.95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в місячний строк після оголошення подав заяву про визнання його вимог, в тому числі забезпечених в розмірі 318 905 000,00 грн, зазначена заява не уточнювалась та не змінювалась.
    Господарським судом безпідставно прийнято до уваги заперечення товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інвестохіллс Веста", як особи щодо правового статусу якої судом першої інстанції не прийнято жодного рішення. 
          2.2 Доводи інших учасників справи
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інвестохіллс Веста" у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити без змін.
          В обґрунтування своєї правової позиції товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інвестохіллс Веста" звертає увагу, що з аналізу п.1 ч.1 ст.512, ст.ст.514, 516 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни боржника у договорі.
           06.12.2019 за наслідком електронних публічних торгів, які відбулися 07.11.2019, між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інвестохіллс Веста" укладено договір про відступлення права вимоги.
      13.12.2019 товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інвестохіллс Веста" подано заяву про заміну кредитора у справі про банкрутство його правонаступником.
          Відповідно до ст.43 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.52 Господарського процесуального кодексу України до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інвестохіллс Веста" у встановленому законодавством порядку перейшли права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, а тому, на думку заявника, наявні всі підстави для заміни ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у справі його процесуальним правонаступником за вимогами до боржника.
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інвестохіллс Веста" стверджує, що кредитор має право на задоволення грошових вимог шляхом продажу заставного майна банкрута за ціною, визначеною на момент його продажу, а не його вартістю вказаною у договорі забезпечення.
          Закон про банкрутство не пов`язував включення до реєстру вимог, забезпечених заставою майна боржника, із встановленням договірної вартості предметів забезпечення, як єдиного критерію визначення розміру забезпечених заставою вимог. Розмір таких вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом та розміру дійсних на момент подання заяви з кредиторськими вимогами зобов`язань майнової поруки по даному кредитному договору, незалежно від вартості предметів застави.
          Згідно висновку про вартість майна від 20.01.2020 вартість майна, переданого в іпотеку за договором іпотеки єдиного майнового комплексу №2051ЦИК/0407 від 23.04.2007 становить 114 750 815,00 грн, а отже вартості майна, переданого в іпотеку за цим договором, недостатньо для покриття всіх вимог за договором про відновлювальну кредитну лінію №1290-09 від 26.02.2009.
          Арбітражним керуючим  Попадюк І.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
          Арбітражний керуючий Попадюк І.В. вказує, що в апеляційній скарзі чітко не вказано, в якій частині та чому розмір вимог, на думку апелянта, визначено не вірно. Суть апеляційної скарги зводиться до цитування положень Закону України "Про іпотеку", Цивільного кодексу України, а також правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 15.05.2018 по справі №902/492/17. 
          Зазначивши про наявність підстав для часткового задоволення вимог банку, скаржник не виконав вимоги ст.74 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Згідно висновків про оцінку вартості майна боржника від 20.01.2020 загальна ринкова вартість майна боржника, переданого в іпотеку банку за договором іпотеки єдиного майнового комплексу №2051 ЦИК/0407 від 23.04.2007 складає 114 750 815,00 грн. 
          Отже вимоги нового кредитора в розмірі 114 750 815,00 грн є забезпеченими та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів окремо.
          Щодо правового статусу нового кредитора, арбітражний керуючий Попадюк І.В. зазначає, що 06.12.2019 між банком та новим кредитором укладено договір про відступленняч права вимоги. Згідно вказаного договору до нового кредитора перейшло право вимоги до боржника, у тому числі право звернення стягнення за договором іпотеки. З 08.01.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно новий кредитор значиться іпотекодержателем майна боржника за договором іпотеки. Таким чином, ще до моменту постановлення оскаржуваної ухвали, новий кредитор набув статусу іпотекодержателя майна боржника, а тому наділений правом подавати пояснення, заперечення та відповідні докази на підтвердження своїх пояснень та заперечень. 
     ІІІ. Апеляційне провадження
     3.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді
    Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2020 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2020  відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.01.2020 у справі №908/1874/19 до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів грошових вимог публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" до приватного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод".
           26.03.2020 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №908/1874/19.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2020 поновлено приватному акціонерному товариству "АвтоКрАЗ"  пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Запорізької області від 21.01.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"  на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.01.2020 (в частині грошових вимог публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит").
Ухвалою суду від 27.04.2020 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 15.06.2020.
15.06.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.07.2020.
06.07.2020 у судове засідання з`явилися арбітражний керуючий Попадюк В.І., арбітражний керуючий Шонія М.В. та представники ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", ПАТ "АвтоКраз",  ТОВ "Хімреактив", які надали відповідні пояснення.
          Інші учасники  справи не скористались наданим їм процесуальним правом та не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
          Колегія суддів вважає, що неявка інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи.
       06.07.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
        3.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
          Постановою господарського суду Запорізької області від 05.09.2019 приватне акціонерне товариство "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" визнано банкрутом в порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шонію Маку Вячеславівну.
    06.09.2019 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України за №62264 у встановленому законодавством порядку оприлюднене повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
        15.10.2019  до господарського суду в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" надійшла заява публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" з грошовими вимогами до банкрута у сумі 1 013  383 202,71 грн.
           В обґрунтування заявлених грошових вимог публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" посилається на те, що 21.03.2006 між публічним акціонерним товариством "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1060-01-06, згідно якого банк повинен був надати позичальнику кредит в сумі 2 676 500,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти траншами з кінцевим строком погашення до 20 березня 2007 року і сплатити за користування кредитом проценти в розмірі 18% річних, а за користування кредитними коштами з моменту вказаного в підпункті "б" в п. 3.1 договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі.
         Відповідно до п. 3.4. кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 28.08.2015) нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).
       Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому наступає термін повернення кредиту) не пізніше терміну повернення кредиту, що вказаний в п. 2.5. кредитного договору.
         За умовами п.7.1. кредитного договору за прострочку повернення кредитних коштів і/або сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п.2.2., 2.5., 2.6., 3.4., 3.6., 3.7., 4.5., 6.1., 8.3. кредитного договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язань по сплаті процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами.
    Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кошти в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним договором.
      В свою чергу боржник скористався кредитними коштами, свої зобов`язання за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує.
         Станом на 05.09.2019. у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань та умов договору про відновлювальну кредитну лінію №1060м-01-06 від 21.03.2006. заборгованість Публічного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" перед АТ "Банк "Фінанси та Кредит" за складає 405 644 660,97грн, з яких: 88 710 250,00 грн сума простроченої заборгованість по кредиту (гривня); 31 055 067,00 грн сума простроченої заборгованість по кредиту (євро); 196 110 946,80 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам (гривня); 30 407 911,28 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро); 1 031 690,11 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам (долар США); 58 328 796,78 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам.
   26.02.2009 між публічним акціонерним товариством "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1290-09, згідно якого банк повинен був надати позичальнику кредит в сумі 255 000 000,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути отримані грошові кошти траншами з кінцевим строком погашення до 25 лютого 2011 року і сплатити за користування кредитом проценти в розмірі в п.3.1 договору.
         Відповідно до п. 3.4. кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 28.08.2015 року), нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).
      Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому наступає термін повернення кредиту) не пізніше терміну повернення кредиту, що вказаний в п. 2.5. кредитного договору.
      Згідно з вимогами п. 7.1. кредитного договору за прострочку повернення кредитних коштів і/або сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п.2.2., 2.5., 2.6., 3.4., З.6., З.7., 4.5., 6.1., 8.3. кредитного договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язань по сплаті процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами.
    Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кошти в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним договором.
        В свою чергу боржник скористався кредитними коштами, свої зобов`язання за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує.
         Станом на 05.09.2019 у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань та умов договору про відновлювальну кредитну лінію №1290-09 від 26.02.2009 заборгованість публічного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" перед АТ "Банк "Фінанси та Кредит" за складає 607 738 541,74 грн, з яких: 246 323 265,00 грн сума простроченої заборгованість по кредиту (гривня); 273 242 696,05 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам (гривня); 88 172 580,69 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам.
      Крім того, частина вимог до боржника є забезпеченою на підставі договору іпотеки єдиного майнового комплексу №2051ЦИ/0407 від 23.04.2007 укладеного між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та публічним акціонерним товариством "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" за умовами якого боржником передано в іпотеку нерухоме майно єдиного майнового комплексу, що розташоване за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.Куйбишева, 59 за узгодженою сторонами вартістю у сумі 318 905 000,00 грн, в якості забезпечення виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів виданих ПАТ "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" за договором №1290-09 від 26.02.2009, та в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про мультивалютну лінію № 1255м-08 від 29.07.2008 укладеному між кредитором та публічним акціонерним товариством "Росава".
              Враховуючи вищевикладене, банк просить визнати його кредиторські вимоги до публічного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" у сумі 1              013 383     202,71 грн, з яких 318 905     000,00 грн такі, що забезпечені заставою майна боржника.
           3.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі
          Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.
           21.10.2019 набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
          Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу  України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
          Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
          Приймаючи до уваги, що провадження у справі про банкрутство приватного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" на день введення в дію Кодексу України з питань банкрутства перебувало на стадії ліквідаційної процедури, справа підлягає розгляду відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства
          Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства  кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
          Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
           Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
          В силу положень ст.1054  Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
           За частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
          Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України).
          За частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.
          За приписами ст.10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
  Відповідно доданого до заяви розрахунку загальної суми заборгованості по договору про відновлювальну кредитну лінію №1290-09 від 26.02.2009, нарахування відсотків за користування кредитом здійснені банком за період з 26.02.2016 по 04.09.2019.
    Згідно умов договору про відновлювальну кредитну лінію №1290-09 від 26.02.2009 останнім строком кредитування є дата 24.06.2016 (п.1.1 договору).
        Відповідно доданого до заяви розрахунку загальної суми заборгованості по договору про відновлювальну кредитну лінію №1060м-01-06 від 21.03.2006, нарахування відсотків за користування кредитом здійснені банком за період з 21.03.2006 по 04.09.2019.
                Згідно п.2.5 договору про відновлювальну кредитну лінію №1060м-01-06 від 21.03.2006 останній строк кредитування - 03.02.2016.
      У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те,, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
          В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
          При цьому, у вказаній постанові зазначено, що така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
         З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов умотивованого висновку про відмову у задоволенні вимог заявника щодо суми нарахованих процентів по договору про відновлювальну кредитну лінію №1060м-01-06 за період з 25.06.2016 по 04.09.2019 та по договору про відновлювальну кредитну лінію №1060м-01-06 за період з 03.02.2016 по 04.09.2019,  заявлених поза межами строку кредитування.
          Згідно п. 4 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
            Судом першої інстанції встановлено, що розрахунок суми простроченої заборгованості боржника по кредиту та відсоткам в євро та доларах США здійснений публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" станом на 04.09.2019 за курсом НБУ 1 євро - 28,2504 грн. та 1 долар США - 25,8728 грн, тоді як згідно поштового конверту заява про визнання грошових вимог направлена банком до суду 03.10.2019.
       Станом на 03.10.2019 Національним банком України був встановлений наступний курс: 1 Євро - 27,1593 грн. та 1 долар США - 24,8598 грн.
          Здійснивши перерахунок заявлених банком вимог, судом першої інстанції правомірно визнані грошові вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит" до публічного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" за договором про відновлювальну кредитну лінію №1060м-01-06 від 21.03.2006 у розмірі 143 675800,63  грн, з яких: 88 710 250,00 грн. сума простроченої заборгованість по кредиту (гривня);           30  300 897,71 грн. сума простроченої заборгованість по кредиту (євро); 18 075 059,87 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам(гривня); 1 464 038,36 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро); 1 015 205,87 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам (долар США); 4  110  348,81 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам.
      За договором про відновлювальну кредитну лінію №1290-09 від 26.02.2009 у розмірі 409                130 722,99 грн, з яких: 246 323 265,00 грн сума простроченої заборгованість по кредиту (гривня); 111 978 013,16 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам (гривня); 50  829 444,83 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам.
          Відповідно доп. п. 2, 3 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
          За усталеною правовою позицією, викладеною зокрема у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 926/4740-б/16, від 20.09.2018 у справі № 904/720/14, від 18.09.2018 у справі № 911/1532/17, визначення забезпеченого зобов`язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватися з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов`язань (зокрема, статей 572, 575, 589 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про заставу", Закону України "Про іпотеку").
          Згідно з положеннями статі 572 та частини першої статті 575 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
          Частиною першою статті 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
          Згідно зі статтею 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
          За змістом частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
          Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору (частина третя статті 7 Закону України "Про іпотеку").
   Отже, за наведеними вище положеннями законодавства заставодержатель (іпотекодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом).
          Таким чином, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника (позичальника), які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.
          Господарські суди при вирішенні питання про визнання заявлених забезпечених кредиторських вимог та включення їх окремо до реєстру повинні застосовувати ст. 19 Закону України «Про заставу» та ст.7 Закону України «Про іпотеку» і встановити на підставі належних та допустимих доказів, які саме вимоги кредитора, зазначені в його заяві, забезпечені заставою майна та розмір цих вимог незалежно від вартості цього майна за договором.
          Зазначені вище висновки щодо застосування норм права, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 902/492/17.
          В матеріалах справи наявні висновки про вартість майна від 20.01.2020, підготовленого суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем Плітієм П.Г., згідно яких загальна ринкова вартість майна переданого в іпотеку за договором іпотеки єдиного майнового комплексу №2051ЦИК/0407 від 23.04.2007 складає 114 750 815,00 грн.
          З наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про визнання грошових вимог публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", які забезпечені заставою майна боржника становлять 114 750         815,00 грн.
          Місцевим господарським судом визнані вимоги публічного акціонерного товариства до приватного акціонерного товариства "Токмацький ковальсько-штампувальний" завод у загальному розмірі 552 810 365,62 грн.
          Цей розмір заборгованості скаржник не оспорює. Водночас зазначає, що вимоги банку є забезпеченими на суму 318 905 000,00 грн і що це є вартістю майна переданого в іпотеку в якості забезпечення за договором про відновлювальну кредитну лінію №1290-09 від 26.02.2009. 
          Колегія суддів відхиляє наведені доводи скаржника, оскільки розмір забезпечених вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом та розміру дійсних на момент подання заяви з кредиторськими вимогами зобов`язань майнової поруки по даному кредитному договору, незалежно від вартості предметів застави.
          При цьому колегія суддів враховує, що скаржник просить визнати вимоги забезпечені заставою майна у розмірі 409 130 722,99 грн, проте не зазначає з чого складається ця заборгованість.
          Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" правового статусу щодо звернення до господарського суду із запереченнями у даній справі, враховуючи таке. 
      07.11.2019 відбулися електронні публічні торги щодо реалізації пулу активів АТ "Дельта Банк", ПАТ "КБ "Надра" та АТ "Банк "Фінанси та Кредит", переможцем, яких визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", про що складено протокол №ІЖК-2019-05. 
         06.12.2019 за результатами торгів між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами п.1 якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, поручителів, іпотекодавців та заставодавців, у тому числі за договором іпотеки.
              З 08.01.202 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно новий кредитор значиться іпотекодержателем майна боржника за договором іпотеки.
          Таким чином на момент постановлення оскаржуваної ухвали товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" набуло статусу іпотекодержателя майна боржника, а тому має статус забезпеченого кредитора відповідно до ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства та згідно положень ст.1 цього Кодексу є стороною у справі про банкрутство.
          В решті ухвала господарського суду від 21.01.2020 приватним акціонерним товариством "АвтоКрАЗ" не оскаржується, а тому апеляційним господарським судом не переглядається. 
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
          У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
      3.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами апеляційного перегляду.  
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення ухвали в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарги задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині має бути залишена без змін. 
         3.5. Розподіл судових витрат.         
        Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.              
       Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, 
   ПОСТАНОВИВ:
               У задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" відмовити.
          Ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.01.2020  у справі №908/1874/19  залишити без змін.
          Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
      Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

          Постанова складена у повному обсязі  14.07.2020.

          Головуючий суддя                                                    В.О.Кузнецов

          Судді                                                                            А.Є.Чередко

                                                    В.Ф.Мороз