ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року		Справа № 460/863/20 пров. № А/857/4917/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Курильця А.Р., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року (суддя Недашківська К.М., м.Рівне, повний текст складено 18 березня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  про зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ) в якому просив зобов`язати відповідача починаючи з 23.01.2020 призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до записів трудової книжки позивач працював у період з 08.07.1986 по 04.01.1988 в районах прирівняних до районів Крайньої Півночі, у період з 08.01.1988 по 24.10.1990 в будівельно-монтажному тресті, тобто на території, яка не відноситься до забрудненої території. Наданими позивачем документами підтверджено факт постійного проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 2 роки 4 місяці 6 днів. Зазначає, що суд також не врахував майновий стан відповідача щодо стягнення судового збору.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатню кількість документів, які підтверджують його право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з чим відмова відповідача у призначенні їй такої пенсії є неправомірною.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням від 02.08.1993 серії НОМЕР_1 (категорія 4) (а.с.9).
22.01.2020 позивачу виповнилося 55 років.
20.01.2020 позивач подав заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII (а.с.18).
Відповідач листом від 03.02.2020 №38/К-4 відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі відсутності необхідної кількості років проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю (а.с.10). 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
У статті 49 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Відповідно до «Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, місто Вараш (Кузнецовськ) Рівненської області відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ ( в редакції закону на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 5 частини другої статті 55 зазначеного Закону встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до Пунктом 5 частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.
Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року, 29 січня 2020 року у справах №№556/1153/17, 572/245/17.
З матеріалів справи видно, що відповідно до довідок Вараської міської ради від 05.02.2020 №№742-03, 743-03, 741-03 позивач проживав та був зареєстрований у м. Вараш в періоди: з 16.05.1986 по 25.06.1986, з 15.12.1987 по 20.03.1990, з 18.03.1990 по 18.01.1991, з 20.03.1990 по даний час.
З урахуванням того, що станом на 31.07.1986 позивач проживав в зоні посиленого радіологічного контролю, а тому має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України (далі – ПФУ) від 25.11.2005 №22-1 (із змінами внесеними постановою правління ПФУ 26.04.2017 №9-1) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі – Порядок №22-1)
До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, в тому числі документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ).
При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
При цьому, документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до статті 15 Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року, 28 березня 2018 року у справах №№344/9789/17, 333/2072/17 відповідно.
Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до посвідчення, що наявне в матеріалах справи ОСОБА_1 є потерпілим громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), тобто відноситься до потерпілих, які постійно на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.9).
Крім того, на виконання вимог Порядку №22-1 позивач надав органу ПФУ довідки органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання (роботи) на території радіоактивного забруднення, що не заперечується відповідачем.
Таким чином, пенсійний вік ОСОБА_1 підлягає зниженню на 5 років (початкова величина 2 роки + 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років).
Відтак, позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з розрахунку: 2 роки початкова величина та 1 рік за 3 роки проживання.
Крім того, ОСОБА_1 має страховий стаж не менше 22 року, що підтверджено копією трудової книжки; позивач досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (а.с.16-17).
Посилання відповідача на дані трудової книжки (військова служба, робота не в зоні посиленого радіологічного контролю) не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у цій зоні, зокрема поза межами того періоду, що ним не визнається, що встановлено судом та підтверджено довідками, та посвідченням позивача як громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви та висновки суду першої інстанції не спростовані, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та обґрунтовано задоволені у відповідний спосіб судом першої інстанції.
Стосовно посилань скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув із останнього судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору, через те, що державні асигнування ГУПФ спрямовуються лише на виплату пенсій, то такі є безпідставними, так як з огляду на положення статті 8 Закону України «Про судовий збір», якою регламентовано порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, скаржник не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення його сплати. Тому відповідно до статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року – без змін.                                                                                                    Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року.