УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №291/470/18 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В. 
Категорія 29 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Микитюк О.Ю. 
                        суддів Трояновської Г.С.
Миніч Т.І.         при секретарі Бірюченко Д.А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №291/470/18 
за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (третя особа ОСОБА_2 ) про захист прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 31 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. в смт.Ружин,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнати порушеними його права як споживача фінансових послуг, визнати недійсним кредитний договір ZROWGA00004402 у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 116750 грн. на споживчі цілі від 10.06.2008 року,  укладений між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування позову зазначив, що при укладанні договору відповідачем було порушено його права, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року: не було належним чином ознайомлено його з умовами кредитування, не надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням договору. Відповідач повідомив йому неправдиву інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, чим ввів в оману позивача, а отже позбавив можливості об`єктивно оцінити та проаналізувати запропоновані кредитні послуги. 
Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області  від 31 березня  2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не взяв до уваги висновок судово-економічної експертизи, неправильно застосував положення ст.ст.11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Підприємницька практика банку є нечесною. 
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного
Встановлено, що 10.06.2008 року між позивачем та ЗАТ КБ «Приват Банк», (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір ZROWGA00004402 у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 116750 грн. на споживчі цілі, а також у розмірі 3000 грн. винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 750 грн.  страхування майна, 500 грн. особисте страхування, а також у розмірі 12500 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом 1.67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту щомісяця, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5.04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу із кінцевим терміном повернення  до 10.06.2018 року (а.с.8-10).
Згідно з пунктом 8.1. вищевказаного кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 10.06.2008 року по 10.06.2018 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 116750 грн. на споживчі цілі,  у розмірі 3000 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 750 грн. страхування майна, 500 грн. особисте страхування, а також у розмірі 12500 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 1.67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5.04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 2403,17 грн. згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії (а.с.10-12).
Згідно додаткової угоди від 10.10.2012 року до кредитного договору №ZROWGA00004402 від 10.06.2008 року укладеної між позивачем та відповідачем було внесено зміни до п.8.1 кредитного договору з кінцевим терміном виконання до 10.06.2023 року, відповідно до додаткової угоди було внесено зміни до графіку погашення кредиту (а.с.14-16).
Для забезпечення виконання кредитного договору № ZROWGA00004402 від 10.06.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки від 10.06.2008 року та договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 25.10.2012 року, та відповідно акту обстеження оцінки та передачі майна під заставу від 10.06.2008 року було передано в заставу житловий будинок, належний позивачу. (а.с.3-7). 
За положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. 
Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ст.229 ЦК України). Якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним (ст.230 ЦК України).
Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження введення його в оману відповідачем та наявності помилки щодо істотних умов договору, а також не довів нечесність підприємницької практики банку. 
Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту частини першої статті 638 та статті 1054 ЦК України є сума, строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Із змісту анкети-заяви, кредитного договору та додаткового договору, графіків платежі до обох договорів, розрахунку загальної вартості кредиту (а.с.8-16,70) вбачається, що вони містять відомості про особу та місце знаходження кредитодавця, кредитні умови, порядок надання кредиту та сплати заборгованості, щомісячну суму платежу та строк внесення чергового платежу і строк його повернення, цільове використання грошових коштів, права та обов`язки сторін і їх відповідальність за невиконання умов кредитного договору, сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, штрафних санкцій та комісії, тобто інформацію, передбачену Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 N 168. 
Договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
Сама по собі сума абсолютного подорожчання кредиту, вирахувана експертом у висновку №1702/18-25 від 06.03.2019 року на підставі графіку платежів, не свідчить про несправедливість умов договору і не є підставою для визнання його недійсним.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові. Помилкові посилання суду першої інстанції на норми матеріального права, які регулюють розірвання договорів, не впливають на правильність рішення.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.5 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

       Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 31 березня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуюча:                                Судді: