ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 червня 2020 року
м. Харків

справа №  526/2531/19
провадження № 22-ц/818/2890/20  

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М., 

ім`я (найменування) сторін:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без  виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на  рішення Московського  районного суду  м. Харкова   від  26 лютого 2020  року в складі судді Єрмак Н.В.,

у с т а н о в и в :

В листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів.
Позов мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2015 року. Мають малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син з народження знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Зазначає, що відповідач фізично здоровий та працює менеджером в Інтернет магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Посилаючись на вказані обставини,  ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 03 серпня 2018 року і до повноліття дитини. 
 
21 січня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому просив стягнути з нього аліменти в мінімальному розмірі, оскільки він безробітній та доходів не має. Крім того, просив дозволити частину аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 500 грн зараховувати на рахунок Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») з метою матеріального забезпечення дитини після досягнення повноліття. Зазначив, що з січня 2018 року щомісяця надає фінансову допомогу на утримання дитину в розмірі 1000 грн. 

Рішенням Московського  районного суду  м. Харкова   від  26 лютого 2020  року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн щомісяця, з 26 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держава судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, сторони є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до статті 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати сина до досягнення повноліття.  ОСОБА_2 частково визнав позов, тому суд першої інстанції, виходячи з вимог розумності та справедливості вважав за доцільне часткового задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн на утримання дитини щомісяця. Крім того, вимога позивачки про стягнення аліментів за минулий час має бути підтверджена офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Доказів на підтвердження звернення до відповідача з відповідною вимогою позивач не надала. 

30 березня 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 26 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. 

Апеляційна скарга з урахуванням уточнень, мотивована тим, що судом першої інстанції помилкова зазначено, що він згоден спочувати аліменти в розмірі 500 грн, оскільки у відзиві на позовну заяву вказав, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а сама 1000 грн. Крім того, при вирішенні питання про судові витрати, судом не застосовано статтю 141 ЦПК України, за правилами якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

09 червня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на  рішення Московського  районного суду  м. Харкова   від  26 лютого 2020  року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі пункту 1 частини четвертої статті 274 та частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06 листопада 2019 року, складеного депутатом Гадяцької міської ради ОСОБА_4 , головою вуличного (будинкового) комітету Бацула О. ОСОБА_5 , завіреного депутатом Гадяцької міської ради ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_3 2018 року проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Тлумачення положень СК України свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Оскільки малолітня дитина проживає разом із матір`ю – позивачкою у справі, ОСОБА_2 як батько, зобов`язаний утримувати сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частинами першою – третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про матеріальне забезпечення доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліментів на утримання малолітньої дитини –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак з висновком суду про визначення розміру аліментів погодитись неможна. 

Згідно з частиною першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність  у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами частини другої статті  182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;  дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 26 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття. 

Враховуючи, що ОСОБА_2 не працює однак згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1500 грн, є помилковим. 

За правилами пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на дитину підлягає зміні з визначенням частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 в розмірі 1000 грн на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України). 

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України). 

ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 1152,60 грн, що документально підтверджено квитанцією № 0.0.1691548997 від 29 квітня 2020 року (а. с.70).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у розмірі 896, 47 грн. 

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити.

Рішення Московського  районного суду  м. Харкова   від  26 лютого 2020  року– скасувати в частині визначення розміру аліментів і розподілу судових витрат, та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн (одна тисяча грн) щомісячно, починаючи з 26 листопада 2019 року, до досягнення дитиною повноліття.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 896 грн (вісімсот дев`яносто шість грн) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 червня 2020 року.

Головуючий                                                                                    А.В. Котелевець

Судді                                                                                                 І.В.Бурлака 

О.М.Хорошевський