КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/4260/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8099/2020

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
01 липня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дзери Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року у складі судді Заставенко М.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: виконуючий обов`язки голови правління акціонерного товариства «Українська залізниця» Кравцов Євген Павлович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, скасування наказу про припинення трудового договору,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовною заявою, в якій просив:  визнати недійсним п.п. 8.1 трудового договору № 22 від 08.02.2017 року, укладений між ПАТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 в частині визначення строку його дії; скасувати наказ (ропорядження) ПАТ «Укрзалізниця» № 172/ос від 07.02.2018 (табельний номер 3453) про припинення трудового договору (контракту); поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту реформування га корпоративного розвитку ПАТ «Укрзалізниця»; стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.2017 року між позивачем та відповідачем був підписаний трудовий договір № 22 згідно п. 8.1 якого, строк дії такого договору становить з по 07.02.2018 року. 
Також 08.02.2017 року ОСОБА_1 згідно з наказом ПАТ «Укрзалізниця» № 184/ос був переведений на роботу з посади начальника Департаменту реформування та корпоративного розвитку на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку, на умовах укладення трудового договору.
Зазначено, що 07.02.2018 року наказом відповідача № 172/ос про припинення трудового договору (контракту), позивач був звільнений з посади директора вказаного Департаменту. 
Позивач не погоджується зі строковістю трудових відносин з відповідачем, вважає умови трудового договору в частині визначення строку його дії такими, що суперечать законодавству України, вважає рішення відповідача щодо припинення трудового договору з ним незаконним, оскільки умови щодо строковості трудового договору погіршили його становище як працівника порівняно з тими, що визначені законодавством України. 
Також позивач вказує, що жодного разу не висловлював волевиявлення щодо укладення з ним саме трудового договору на визначений строк, що підтверджується заявою про призначення позивача на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку на умовах укладення трудового договору. 
Вказано, що звільнення позивача з посади відбулося також із порушенням, оскільки наглядовою радою відповідача не було надано попереднього погодження як на призначення позивача на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку на умовах укладення строкового трудового договору, так і припинення з позивачем трудових відносин по закінченню такого строку.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1   відмовлено.
 В апеляційній скарзі адвокат Дзера Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків викладених в рішенні суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що судом першої інстанції не з`ясовано, зокрема: характер трудових відносин між позивачем та відповідачем, чи обговорювались умови та форма трудового договору, та чому форма трудового договору, що використана для підписання з позивачем так і не була введена в дію наказом відповідача, в супереч рішенню правління відповідача; також не з`ясовано наявність правових підстав згідно ч. 2 ст.23 КЗпП України для укладення відповідачем з позивачем строкового трудового договору, та за якої встановленої законом підстави такий договір був укладений.
Враховуючи вказані обставини, позивач вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, тому просить апеляційну скаргу задовольнити.
 У відзиві на апеляційну скаргу Коротун О.М в інтересах АТ «Українська залізниця» просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зауважив, що позивач, виконуючи трудові обов`язки за строковим трудовим договором та достовірно знаючи дату його закінчення, не звернувся до суду в тримісячний строк з вимогами про визнання договору таким, що не відповідає вимогам КЗпП України та не надав доказів поважності причин пропуску цього строку.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника Дзеру Ю.М. , які просили апеляційну скаргу задовольнити, Коротуна О.М в інтересах АТ «Українська залізниця», який просив відхилити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню0 з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця» з 2015 року, та станом на 31.01.2017 року займав посаду начальника Департаменту реформування та корпоративного розвитку, що підтверджується копіями заяв про прийняття на роботу, переведення на іншу посаду, та відповідними наказами (т.1 а.с. 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72).
Рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31.01.2017 року призначено ОСОБА_1 , начальника Департаменту реформування та корпоративного розвитку, на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку на умовах укладання »удового договору, що підтверджується витягом з протоколу № Ц-59/108-2017 Ком.т. засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» (т. 1 а.с. 6-7).
08.02.2017 року між ПАТ «Українська залізниця», в особі голови правління ОСОБА_7 та члена правління ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку ПАТ «Укрзалізниця» на умовах договору, строком дії з 08.02.2017 до 07.02.2018 року включно ( п.8.1) (т. 1 а.с. 10-16 ).
08.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_7 із заявою в якій просив призначити його на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку ПАТ «Укрзалізниця» на умовах укладання трудового договору (т. 1 а. с. 8).
08.02.2017 року наказом Голови правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_7          № 184/ос ОСОБА_1 призначено на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку ПАТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору строком до 07.02.2018 року. Відповідно до зазначеного наказу, підставою для його видання слугувало рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31.01.2017 року, а також заява ОСОБА_1 (т.1 а.с. 9).
Крім того, 08.02.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду до трудового договору № 22, якою були погоджені умови виплати преміювання, матеріальної допомоги при виході на пенсію (т. 1 а.с. 17).
Встановлено, що 05.01.2018 року ПАТ «Укрзалізниця»  в особі в.о. голови правління та  члена правління повідомило ОСОБА_1 про закінчення строку дії трудового договору з 07.02.2018 та про припинення з ним трудових відносин (т. 1 а.с. 80).
07.02.2018 року наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 07.02.2018 № 172/ос про припинення трудового договору ОСОБА_1 було звільнено 07.02.2018 з посади директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку ПАТ «Укрзалізниця» за п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку договору (т. 1 а.с. 18).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строковий трудовий договір було укладено зі згоди позивача та підстави для визнання вказаного трудового договору недійсним в частині строку його дії судом не встановлено, тому суд приходить до висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства.
Колегія судді погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що поряд із контрактом законодавець визначає окремо строковий трудовий договір.
Відтак, спершу необхідно визначити, чи можуть трудові відносини між сторонами бути врегульовані контрактом.
Основними відмінностями контракту від трудового договору є те, що контракт є обов`язковим письмовим договором, який містить умови трудової діяльності працівника та укладається у визначених законом сферах. Трудовий договір, в свою чергу, може оформитися наказом чи розпорядженням, а умови трудової діяльності працівника диктуються положеннями трудового законодавства. Наказ чи розпорядження можуть містити умову про строк дії трудових відносин. Разом з тим, сторони мають право укласти також письмовий договір, який не є контрактом.
Конституційний Суд України в п.4 рішення від 09 липня 1998 року №12-рп/98 зазначив: «Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Контракт є особливою формою трудового договору,  в  якому  строк  його  дії,  права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому  числі  матеріальна),  умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін (частина третя цієї статті).
Виходячи з необхідності посилення правових засобів захисту прав  громадян у галузі праці, унеможливлення їх ущемлення, додержання вимог ратифікованої Україною Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця Конституційний Суд України визнає за доцільне в подальшому обмежити визначення сфери застосування контракту лише законами, що є прерогативою Верховної Ради України.
Тим більше, контрактна форма трудового договору не може впроваджуватись нормативними актами центральних і місцевих органів виконавчої влади, актами органів місцевого самоврядування, а також колективними договорами і угодами та іншими локальними нормативними актами.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту України, іншими актами законодавства України про працю.
Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15 липня 1997 року затверджено Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, й до вказаного переліку посад посада директора Філії не відноситься.
Згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року         № 170  «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» контрактна форма трудового договору застосовується у випадках, прямо передбачених законом.
Контракт є обов`язковою формою трудового договору для керівників державних підприємств, що укладаються відповідно до Типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 02 вересня 1995 року №597 (зі змінами) на підставі Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203.
Відповідно до укладеного між ПАТ "Українська залізниця" ОСОБА_1 трудового  договору № 22 від 08.02.2017 року, визначено, що на підставі  цього договору продовжуються трудові відносини між працівником і товариством. Працівник підзвітний директору із стратегічного розвитку та інвестиційної політики. Працівник призначається відповідальним за напрям діяльності товариства з питань організації, координації і нормативного супроводження процесів реформування та корпоративного розвитку, структурних перетворень і розвитку систем управління.
Виконання позивачем функцій щодо здійснення керівництва, контролю і координації діяльності товариства у визначеному напрямі діяльності не надає його посаді статусу керівника, з яким повинен укладатися трудовий договір (контракт), оскільки позивач не наділений організаційно-розпорядчими функціями та правом розпорядження активами ПАТ  «Укрзалізниця», а також представляти інтереси товариства. Згідно умов трудового договору він вправі представляти інтереси товариства лише на підставі окремих рішень органів товариства.
З наведеного убачається, що посада ОСОБА_1 не є такою, яка може бути віднесена до керівника підприємства.
Також посада директора Департаменту не входить до переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15 липня 1997 року.
Аналіз наведених нормативно-правових актів та матеріалів справи свідчить про те, що посада, яку обіймав позивач, не відноситься до категорій і посад працівників, для яких Постановою КМУ №764 передбачено укладення контракту, а відтак трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрзалізниця», за своєю юридичною природою не є контрактом.
Отже, наказом ПАТ «Українська залізниця» № 184/ос від 08.02.2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку, на умовах укладення трудового договору.
А тому залишається перевірити, чи могли сторони укласти строковий трудовий договір відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 КЗпП України.
Зазначеною нормою передбачено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (частина 2 статті 23 КЗпП України).
Зі змісту положення частини 2 статті 23 КЗпП України, зокрема, вбачається, що законодавець не навів вичерпний перелік обставин, за яких трудові відносини можуть бути врегульовані строковим трудовим договором.
Також, законодавець не обмежив сферу застосування такого виду трудового договору, зазначивши, що строк його дії встановлюється за погодженням сторін.
Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).
Строковий трудовий договір може укладатися як під час прийняття на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладання (переукладання) строкового трудового договору, а саме: якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника.
Також Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (пункт 9) роз`яснював, що укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.
Аналіз наведених правових норм свідчить про відсутність в законодавстві заборони щодо укладення строкового трудового договору, якщо на те є воля сторін.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач працював за трудовим договором від 08.02.2017 року протягом року. Будь-яких зауважень при його укладанні не зазначав. Вказаний договір протягом строку його дії у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
Факт підписання позивачем кожної сторінки трудового договору з визначеним строком його дії свідчить про наявність такої волі та згоди з усіма умовами такого договору.
Крім того, укладений трудовий договір як і будь-яка інша угода має приносити користь не одній лише стороні, а тому необхідним є саме погодження всіх умов такої домовленості. Зокрема, відсутність згоди щодо такої умови, як строк дії договору, може виключити сам факт укладення договору між цими сторонами.
Аналіз доказів у їх сукупності призводить до висновку про те, що позивач погодився на нові умови роботи, в тому числі на суттєве збільшення заробітної плати на умовах строковості.
Наведене свідчить про добросовісність дій роботодавця, який не приховував справжніх умов праці позивача, а останній, ознайомившись із наказами (розпорядженнями) під підпис та отримавши копію трудового договору, погодився на ці умови.
Тобто, позивач вже працюючи у ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до вищевказаних обставин, виявив бажання щодо призначення його на посаду з іншим окладом та на умовах строкового трудового договору.
Виявляючи таке бажання та ставлячи свій підпис під строковим трудовим договором, ОСОБА_1 фактично погодився, що його умови відповідають волі позивача. Крім того, як зазначалося вище, в період дії вищезазначеного договору, він оскаржений не був, що означає, що позивач погодився з його умовами.
Доводи апеляційної скарги про порушення порядку звільнення позивача з посади у зв`язку з тим, що рішення про призначення на посаду ОСОБА_1 на умовах трудового договору було прийнято  правлінням ПАТ «Укрзалізниця», а звільнено лише наказом за підписом в.о. правління та члена правління, що суперечить положенням  п.п.33 п.102 Статуту ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.
Відповідно до  п.114 Статуту ПАТ «Укрзалізниця», що розміщено на офіційному сайті ПАТ «Укрзалізниця» за адресою: http://uz.gav.ua/about/documents/statute/, рішення правління приймаються колегіально та оформлюються протоколом. Протокол та інші документи, затверджені правлінням товариства, підписують усі члени  правління.
Відповідно до справи,  рішенням правління № Ц-57/89 Ком.т. засідання правління від 21.09.2017року були затверджені зміни до рішення правління від 18.08.2017року(протокол «Ц-57/78 Ком.т.) в частині пункту 1 порядку денного, а саме пункт 1.1. та пункт 1.2 (а.с.81 т.1).
  Згідно внесених змін, повноваження, визначені п.п.1,5,7,11,22,23,33,34,36 п.102 Статуту щодо правочинів та документів від імені товариства щонайменше двома особами,  делегували голові правління  спільно з членом правління, директором або директором департаменту.
Окрім цього, зазначеним рішенням правління попередньо  схвалені правочини та дії, які можуть вчинятися головою правління ПАТ «Укрзалізниця», визначені п.п.1,5,7,11,22,23,33,34,36 п.102 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» строком на один рік до 17.08.2018року включно ( а.с.81 т.1).
 Як свідчать матеріали справи, наказ про звільнення позивача з посади підписано належними посадовими особами - в.о. голови правління та  членом правління 07.02.2018р. (а.с.18 т.1), в межах повноважень, делегованих   правлінням товариства. 
Також, колегією суддів не приймаються і твердження позивача про те, що умова про строк дії трудового договору суперечить вимогам закону, оскільки, в даному випадку, з однієї сторони ОСОБА_1 виявив бажання на укладення строкового трудового договору, а відповідно, з другої сторони ПАТ «Укрзалізниця» уклало з ним трудовий договір, що і вважається погодженням сторін, а отже прямо передбачається нормами трудового законодавства.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Так, 05.01.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 07.02.2018 року трудові відносини з ним, у відповідності до укладеного договору та чинного законодавства, будуть припиненими, у зв`язку із закінченням строку його дії.
Саме з вказаних підстав, 07.02.2018 року було видано відповідний наказ № 172/ос  про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку ПАТ «Укрзалізниця» за п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку договору.
Таким чином, оскільки строковий трудовий договір було укладено за власним бажанням позивача та підстави для визнання указаного трудового договору недійсним в частині строку його дії колегією суддів не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства.
Враховуючи відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Українська залізниця» № 172/ос про звільнення ОСОБА_1 07.02.2018 року з посади директора Департаменту реформування та корпоративного розвитку ПАТ «Укрзалізниця» за п. 2 статті 36 Кодексу законів про працю України по закінченню строку трудового договору, підстави для поновлення ОСОБА_1 на вищезазначеній посаді також відсутні, як і відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вказані вимоги мають похідний характер та їх задоволення залежить від задоволення основної вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, в задоволенні якої, в даному випадку, відмовлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог закону, що у відповідності зі статтею 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Дзери Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ перехідних положень ЦПК України.
 
Повне судове рішення складено 03 липня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:   
 
Судді: