Номер провадження: 22-ц/813/6934/20 
Номер справи місцевого суду: 521/3468/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
Суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2020 року про повернення позову позивачу, постановлену під головуванням судді Маркарової С.В., -
встановив:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про скасування заборони щодо використання відомої інформації та зобов`язання надати інформацію.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2020 рокупозовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування заборони щодо використання відомої інформації та зобов`язання надати інформацію повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 , в особі адвоката Скорохватової Н.Є. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали, суд неправильно застосував норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а саме: не враховано вимоги ст. 4 ЦПК України та норми Конституції України щодо гарантій захисту прав та законних інтересів особи. Суд не з`ясував природу правовідносин і дійшов помилкового висновку про те, що спір має штучний характер і підстави для недотримання позивачем Закону України «Про запобігання корупції» в частині заповнення декларації про майновий стан – відсутні. На думку позивача, виниклий спір обумовлений неузгодженістю певних положень Закону України «Про захист персональних даних» та вимог антикорупційного законодавства України, а тому для його розв`язання він вимушений звернутися до суду. 
Відзиву до суду надано не було.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Повертаючи позовну заяву  ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що подання позову за відсутністю предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, залежно від конкретних обставин справи, судом може бути визнано, такі дії, як зловживання процесуальними правами. В даному випадку, відсутні підстави для недотримання позивачем Закону України «Про запобігання корупції», в частині заповнення декларації про майновий стан, отже спір між подружжям має штучний характер.
Проте з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.
Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.
Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.
Відповідно до ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28–36).
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
У пункті 3 частини другої статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України). 
З матеріалів справи вбачається, що у березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про скасування заборони щодо використання відомої інформації та зобов`язання надати інформацію.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування заборони щодо використання відомої інформації та зобов`язання надати інформацію повернуто позивачу, у зв`язку з порушенням ч. 3 ст. 44 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про повернення заяви позивачу, зазначає наступне.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.
Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини - пункт 5 частини 3 статті 175 ЦПК України.
Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги слід вважати фактичні обставини, що наведені у заяві.
За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.
Зміст позовної заяви ОСОБА_2 відповідає вимогам, визначеним у статті 175 ЦПК України, а відтак позивач дотримався процесуального порядку його пред`явлення.
Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.
У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.
Суд, повертаючи позовну заяву позивачеві, вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 у порушення вимог статті 44 ЦПК України зловживає своїми процесуальними правами.
Отже, суд неправильно застосував положення статті 44 ЦПК України та помилково повернув заяву позивачеві.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. Судові процедури повинні бути справедливими, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, кваліфікуючи подання позову, як такого, що має очевидно штучний характер та визнаючи такі дії позивача як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у вигляді повернення позову, суд позбавив сторону гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2020 року– скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 03 липня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________Л.А. Гірняк