ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року	Львів	Справа № 308/4509/19 пров. № СК-857/11015/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2019 року (головуючий суддя: Данко В.Й., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил, –

встановив:
ОСОБА_1 , 22.04.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 1730/30500/19 від 10.04.2019, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн, а провадження у справі закрити.
Обґрунтовуючи позов, покликається на те, що в період між січнем 2017 року - березнем 2019 року він неодноразово здійснював перетин кордону, а саме 12.11.2017, 25.12.2017, 17.01.2018, 25.02.2018. Отже, проходив митний контроль, під час проходження якого, на питання представників митниці вказував про неможливість вивезення транспортного засобу «OPEL OMEGA» VIN-код НОМЕР_1 , однак ні протоколу про вчинення правопорушення, ні будь якого іншого процесуального документу представниками митниці не складалося та не було запропоновано позивачу подати заяву про неможливість вивезення транспортного засобу. Зазначене вказує на те, що про скоєння правопорушення Закарпатській митниці було відомо в межах строків накладення адміністративного стягнення, однак не зважаючи на можливість зафіксувати порушення митних правил в межах вказаних строків, протокол про порушення митних правил, складено тільки 28.03.2019,    а саму постанову винесено 10.04.2019, тобто більше ніж через 2 роки після скоєння правопорушення.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та винести нове, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Кухар А.В. в справі про порушення митних правил № 1730/30500/19 від 10.04.2019, ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ознаками ч. 3  ст. 470 Митного Кодексу України  і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8 500,00 грн.
Вказаною постановою встановлено, що 23.01.2019 в ході проведення аналітично - перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС Департаменту митної справи ДФС України, а також під час отримання пояснення від громадянина України ОСОБА_1 встановлено, що 17.01.2017 о 16 годині 43 хвилини через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, громадянин України ОСОБА_1 , ввіз на митну територію України автомобіль марки «OPEL OMEGA» кузов номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит».
Станом на 23.01.2019 вищевказаний автомобіль з митної території України вивезеним не значився.
У своєму поясненні від 23.01.2019 позивач, підтвердив факт ввезення та не вивезення зазначеного транспортного засобу за межі території України у встановлені строки через те, що передав автомобіль марки «OPEL OMEGA» кузов номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 , ключі та документи, своєму братові – ОСОБА_2 .  
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки не вивезення позивачем транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку, а відтак, виявивши вказане порушення 23.01.2019 та приймаючи 10.04.2019 оскаржувану постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачем в межах строку, передбаченого  ст. 467 МК України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.
З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до  ст. 90 Митного кодексу України  транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Статтею 95 Митного кодексу України  встановлені строки транзитних перевезень, зокрема. Для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Згідно з ч. ч. 1, 2  ст. 381 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.
У разі порушення зобов`язання про транзит через митну територію України транспортних засобів особистого користування, за винятком випадків, коли таке порушення сталося внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами, внесена грошова застава використовується в порядку, визначеному статтею 313 цього Кодексу.  
Відповідно до ч. 3  ст. 470 Митного кодексу України  перевищення встановленого  ст. 95 цього Кодексу  строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст. 522 Митного кодексу України  передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені  статтями 468,  469,  частинами першою - п`ятою  статті 470,  статтями 474,  475,  477-480,  частинами першою - п`ятою  статті 481,  статтею 485  цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.
Згідно з ч. 1  ст. 467 Митного кодексу України  якщо справи про порушення митних правил відповідно до  статті 522 цього Кодексу  розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями  469,  477 - 481,  485  цього  Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
Слід зазначити, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей. При цьому в положеннях  Митного кодексу України  не міститься визначення триваючого правопорушення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Цей стан продовжується протягом певного терміну і винна особа безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на неї обов`язків.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що не вивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, (5-денного строку у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці), є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно постанови у справі про порушення митних правил № 1730/30500/19 від 10.04.2019, 17.01.2018 о 16 год 43 хв через митний пункт пропуску «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, громадянин України ОСОБА_1 , ввіз на митну територію України автомобіль марки «OPEL OMEGA» кузов номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит».
Станом на 23.01.2019 вказаний автомобіль не вивезено за межі митної території України.
У зв`язку із тим, що вказані дії позивача містили ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, про те, що стягнення на позивача накладено з перевищенням граничного шестимісячного строку передбаченого  ст. 467 Митного кодексу України. Оскільки, позивач ввіз транспортний засіб на митну територію України в режимі транзиту 17.01.2017, отже, кінцевим терміном його вивезення за межі митної території України є 22.01.2017 (5-денний строк, оскільки переміщення відбувалося в зоні діяльності однієї митниці), позивачем такий обов`язок виконаний не був. Митним органом таке правопорушення виявлено 28.03.2019, що підтверджується протоколом про порушення митних правил від 29.03.2019 № 1730/30500/19. Постанова про порушення митних правил винесена відповідачем 10.04.2019, тобто в межах шестимісячного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.
Щодо покликання позивача на неодноразовий перетин кордону в цей період і відсутність реагування з боку митного органу з приводу не вивезення спірного автомобіля, то суд апеляційної інстанції не приймає до уваги такі доводи, оскільки триваючі правопорушення слід розглядати як формально закінчені з моменту їх суб`єктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки тощо.
Частиною 1  ст. 192 Митного кодексу України  передбачено, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1  ст. 460 Митного кодексу України, вчинення порушень митних правил, передбачених  частиною третьою статті  469, статтею  470,  частиною третьою статті  478,  статтею  481  цього  Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Отже, лише внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, особа може бути звільнена від відповідальності за порушення митних правил передбачених, зокрема і ч. 3  ст. 470 Митного кодексу України.
Однак, на думку суду апеляційної інстанції, підстави для застосування відносно ОСОБА_1 положень ч. 1  ст. 460 Митного кодексу України, яка виключає адміністративну відповідальність у випадках наявності наслідків аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб відсутні. Оскільки, не надано відповідних доказів для застосування відносно позивача, положень ч. 1 ст. 460 Митного кодексу України.
Крім цього, не є такою підставою і добровільна передача автомобіля марки «OPEL OMEGA» кузов номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 , братові позивача – ОСОБА_2 .  
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволені позову необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_1 перевищив встановлений  Митним кодексом України  строк доставки транспортного засобу, що перебуває в митному режимі «транзит», а тому в діях позивача є  склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3  ст. 470 Митного кодексу України, а отже оскаржувана постанова винесена на підставі та в межах повноважень наданих митному органу, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому є законною. 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано рішення суду першої інстанції, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322,  КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2019 року у справі № 308/4509/19 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 17.09.2020.