УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1593/16-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л.Й. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши в режимі відеоконференції справу №285/1593/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 14 грудня 2016 року суддею Савицькою Л.Й. у м. Новоград-Волинському, 

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -ПАТ  «Укрсоцбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 725039,01 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2007 року між  акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі -  АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ  «Укрсоцбанк», а останнього - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк»), та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 287/1-463, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 180000 грн зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 21 травня 2027 року. 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22 березня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 725039,01 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом – 170477,53 грн, заборгованості за процентами – 261581,49 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту – 89917,43 грн, пені за несвоєчасне повернення процентів – 89676,58 грн, інфляційних витрат за кредитом – 56769,02 грн, інфляційних витрат за процентами – 56616,96 грн.
Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду  Житомирської області від 14 грудня 2016 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №287/1-463 від 22 травня 2007 року в розмірі 725039,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 170477,53 грн, заборгованість за процентами – 261581,49 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту – 89917,43 грн, пеня за несвоєчасне повернення процентів – 89676,58 грн, інфляційні витрати за кредитом – 56769,02 грн, інфляційні витрати за процентами – 56616,96 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду  Житомирської області від  14 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 77-78).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ  «Укрсоцбанк» з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності.
На її думку, позивач не довів існування вказаного розміру заборгованості, а розрахунок, наданий банком, не є достатнім доказом існування боргу. Крім того, вказала, що вона була позбавлена можливості подати суду докази та клопотання про застосування строку позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у задоволенні позову. Також вказала на неспівмірність суми заборгованості з тілом кредиту. 
У відзиві представник АТ «Альфа-Банк» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній підстав. ОСОБА_1 вказала, що не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим була позбавлена можливості подати докази та заяву про застосування позовної давності.
Представник АТ «Альфа-Банк» Михніцькій Г.Ю. апеляційну скаргу не визнав, вважав надуманими посилання відповідачки про не отримання нею судових викликів та рішення суду, що спростовується матеріалами справи. 
Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ  «Укрсоцбанк», а останнього - АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 287/1-463, згідно якого остання отримала кредит в сумі 180 000 грн строком до 21 травня 2027 року зі сплатою 16,5 % річних. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалась повернути банку суму кредиту та сплатити проценти та пеню за порушення кредитної дисципліни (а.с. 9-12).
Перед укладенням договору відповідачка була повідомлена про всі умови кредитування в банку, орієнтовну сукупну вартість кредиту та погодилась з ними.
ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконувала, своєчасно не повертала Банку кредитні кошти, своєчасно не сплачувала відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору. 
Останні платежі згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальником здійснено 23.06.2008 в сумі 542,83 грн, 18.09.2008 в сумі 6,84 грн. Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором станом на 22.03.2016 становить 725039,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 170477,53 грн, заборгованість за відсотками – 261581,49 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту – 89917,43 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків – 89676,58 грн, інфляційні витрати за кредитом – 56769,02 грн, інфляційні витрати за відсотками – 56616,96 грн (а.с. 6-8).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. 
       Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Посилання ОСОБА_1 на не доведення Банком суми заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки остання не надала на підтвердження своїх таких доводів будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи. В суді апеляційної інстанції на запитання, у чому полягає неправильність наданого банком розрахунку заборгованості, зокрема, у можливому не врахуванні сплачених нею сум на погашення боргу, на підтвердження яких є відповідні квитанції, тощо, відповідачка нічого пояснити не змогла, таких квитанцій не надала та не надала власного розрахунку суми боргу на спростування, наданого банком. При цьому, ОСОБА_1 , пославшись на неможливість подання таких доказів суду першої інстанції, не була позбавлена можливості заявити клопотання про подання їх до суду апеляційної інстанції. 
Доводи відповідачки та її представника про необхідність застосування в суді апеляційної інстанції строку позовної давності є також безпідставними, оскільки така можливість існує лише за умов неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи судом першої інстанції. Проте, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи на 14.09.2016 (а.с. 16, 20) та на 14.12.2016 (а.с. 24, 27) за адресою: м АДРЕСА_1 Новоград-Волинський, вул. Чубаря АДРЕСА_2 12 (вулиця Чубаря відповідно до рішення міської ради від 20.10.2015 № 808 перейменована у вул. С. Ганченка), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй особисто поштового відправлення. Остання за зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_3   (а.с. 28) не проживала, а фактично проживала за адресою: АДРЕСА_4 , що підтвердила наданим до заяви про перегляд заочного рішення актом обстеження від 17.02.2020 (а.с. 49, 50). Адреса фактичного місця проживання також була вказана ОСОБА_1 у кредитному договорі. 
Як вбачається з матеріалів справи, сума боргу складається з тіла (170477,53 грн) та процентів за користування кредитом (261581,49 грн), що в сумі становить 432059,02грн. При цьому, розмір пені, який у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України міг бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, становить 179594,01 грн (89917,43+89676,58). Отже, доводи відповідачки про неспівмірність суми заборгованості є безпідставними.
Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. 
Заочне рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

 Повний текст постанови складений 09 липня 2020 року.