УХВАЛА

17 вересня 2020 року 
м. Київ

Справа № 911/2317/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Пєскова В.Г. 
за участю секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз"
представник - адвокат Дудченко В.В. (№1-2263 від 23.01.2020),
відповідач - Державне підприємство "Підприємство кримінально-виконавчої служби України №85"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:
1) Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
представник - адвокат Лисенко В.О. (довіреність №14-202 від 17.05.2019, договір №14/424/19 про надання правової допомоги від 22.04.2019)
2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"
представник - адвокат Дмитренко О.О. (довіреність №Др-295-1219 від 26.12.2019)
розглянувши касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 23.06.2020 
у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.
та рішення Господарського суду Київської області
від 14.01.2020
у складі судді Саванчук С.О.
у справі №911/2317/19
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Державного підприємства "Підприємство кримінально-виконавчої служби України №85"
про зобов`язання повернути майно або стягнути грошові кошти 
ВСТАНОВИВ:
Процедура касаційного провадження у Верховному Суді
1. 27.07.2020 поштовим відправленням, направленим на адресу Північного апеляційного господарського суду, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 у справі №911/2317/19 в порядку статей 286-288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/2317/19 за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.08.2020.
3. Ухвалою Верховного Суду від 20.08.2020 відкрито касаційне провадження у справі №911/2317/19 за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 та призначено її розгляд на 17.09.2020 о 10:15.
4. 16.07.2020 поштовим відправленням, направленим на адресу Північного апеляційного господарського суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №39/5-483-20 від 16.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 у справі №911/2317/19 в порядку статей 286-288 ГПК України.
5. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/2317/19 за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2020.
5.1. Ухвалою Верховного Суду 20.08.2020 касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" №39/5-483-20 від 16.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 у справі №911/2317/19 залишено без руху у зв`язку з тим, що скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі; надано скаржнику строк на усунення недоліків касаційної скарги до 03.09.2020. Скаржником усунуто недоліки касаційної скарги з наданням суду 02.09.2020 доказів сплати судового збору на суму 14 809, 18 грн.
6. У зв`язку з відпусткою судді Васьковського О.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/2317/19 визначено колегію суддів у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 та витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.09.2020.
7. Ухвалою 08.09.2020 Верховний Суд у зазначеному складі прийняв справу №911/2317/19 Господарського суду Київської області з касаційними скаргами АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 і доданими до них документами до провадження; відкрив касаційне провадження у справі №911/2317/19 Господарського суду Київської області за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020; об`єднав касаційні скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 у справі №911/2317/19 в одне касаційне провадження; вирішив розглянути касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 у справі №911/2317/19 разом із касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" у судовому засіданні, призначеному ухвалою Верховного Суду від 20.08.2020 на 17.09.2020 о 10:15.
8. Представники скаржників у судовому засіданні 17.09.2020 підтримали касаційні скарги з підстав викладених у них.
9. Представник Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" в судовому засіданні 17.09.2020 заперечила проти касаційних скарг.
Розгляд справи в місцевому та апеляційному судах
10. Як вбачається з матеріалів справи, АТ "Укртрансгаз" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства "Підприємство кримінально-виконавчої служби України №85" (далі - ДП "Підприємство кримінально-виконавчої служби України №85", відповідач) про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 73, 870 тис. куб. м. або відшкодувати вартість природного газу на суму 493 639, 23 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на набуття відповідачем у лютому 2017 року без будь-якої правової підстави природного газу, який належав позивачу (том 1, а.с. 4-5). 
11. Ухвалою 20.09.2019 Господарський суд Київської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив інші процесуальні питання (том 1, а.с. 1-2).
12. Рішенням 14.01.2020 Господарський суд Київської області у задоволенні позову відмовив (том 2, а.с. 19-30).
12.1. Місцевим судом встановлено, що між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ДП "Підприємство Бучанської виправної колонії управління ДПтС України в м. Києві та Київській області (№85)" укладено договір постачання природного газу №1699/1617-ТЕ-17 від 05.10.2016, згідно з яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Дослідивши умови зазначеного договору, суд встановив, що:
- відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 527 тис. куб. м, у тому числі за місяцями: жовтень 2016 - 38 тис. куб. м, листопад 2016 - 86 тис. куб. м, грудень 2016 - 100 тис. куб. м, січень 2017 - 120 тис. куб. м, лютий 2017 - 100 тис. куб. м, березень - 83 тис. куб. м.;
- згідно з пунктом 7.1 Договору споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов цього договору;
- пунктом 7.4 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.
- відповідно до пункту 12.1. Договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє, в частині реалізації природного газу - з жовтня 2016 року до березня 2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
12.2. Суд також встановив, що між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ДП "Підприємство Бучанської виправної колонії управління ДПтС України в м. Києві та Київській області (№85)" укладено договір постачання природного газу №1700/1617-БО-17 від 14.09.2016, згідно з яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Суд зазначив, що відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом 527 тис. куб. м, у тому числі за місяцями: жовтень 2016 - 3,8 тис. куб. м, листопад 2016 - 8,6 тис. куб. м, грудень 2016 - 10 тис. куб. м, січень 2017 - 12 тис. куб. м, лютий 2017 - 10 тис. куб. м, березень - 8,3 тис. куб. м. Також, судом встановлено, що відповідно до пункту 12.1. Договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє, в частині реалізації природного газу - з жовтня 2016 року до березня 2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
12.3. Судом встановлено, що додатковими угодами до договорів змінено назву споживача з ДП "Підприємство Бучанської виправної колонії управління ДПтС України в м. Києві та Київській області (№85)" на ДП "Підприємство кримінально-виконавчої служби України №85". 
12.4. Місцевий суд зазначив, що 01.01.2016 відповідачем підписано заяву-приєднання №094208ІW57FT016 до умов договору розподілу природного газу, а 28.02.2017 між ПАТ "Київоблгаз" та відповідачем відписано акт наданих послуг з транспортування газу №1201200302, згідно з яким у лютому 2017 року відповідачу поставлено 73, 87 тис. куб. м. природного газу. 
13. Не погодившись з рішенням місцевого суду, АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулись з апеляційними скаргами, в яких просили рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" задовольнити (том 2, а.с. 37-45, 71-80).
14. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 апеляційні скарги АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 у справі №911/2317/19 залишено без змін (том 2, а.с. 191-205).
15. Судами першої та апеляційної інстанцій прийнято до уваги фактичні обставини дії у спірному періоді укладених між ДП "Підприємство кримінально-виконавчої служби України №85" (споживач) та АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) договорів про постачання природного газу №1699/1617-ТЕ-17 від 05.10.2016 та №1700/1617-БО-17 від 14.09.2016, предметом яких відповідно до пунктів 1.1., 1.2. є постачання АТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу відповідачу для виробництва теплової енергії у певній кількості, що відповідає обсягу газу, який позивач вважає таким, що є його власністю та безпідставно вибраний відповідачем із газотранспортної системи. Також, апеляційним судом враховано, що відповідачем був складений, підписаний та направлений на поштову адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" акт прийому-передачі природного газу від 28.02.2017, підписаний відповідачем з АТ "Київоблгаз" (оператор газорозподільної системи), яким відповідач підтвердив факт споживання ним 73,870 тис. куб. м. природного газу у лютому 2017 року. Апеляційний суд, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 21.03.2018 у справі №911/656/17, від 14.05.2018 у справі №926/680/17, від 12.03.2019 у справі №917/325/18, від 05.03.2019 у справі №923/351/18, зазначив про існування спеціально покладеного на АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальника, обов`язку видати номінації та поставити природний газ виробникам теплової енергії для її виробництва. З огляду на такі фактичні обставини, суди дійшли висновку, що споживання відповідачем у лютому 2017 року природного газу в обсязі 73,870 тис. куб. м. без виданої компетентним органом номінації не можна вважати несанкціонованим відбором газу з газотранспортної системи, таке споживання мало місце в межах укладеного договору з АТ "НАК "Нафтогаз України", з вини якого номінація не була видана.
16. Встановивши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін (відповідача у справі та третьої особи - АТ "НАК "Нафтогаз України") регулюються нормами зобов`язального права, обставин вини відповідача у несанкціонованому відборі газу немає, оскільки відповідач звертався до АТ "НАК "Нафтогаз України" про видачу йому номінації на отримання договірного обсягу газу, однак така номінація всупереч діючій постанові Кабінету Міністрів України, якою АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язувалося видати такі номінації теплопостачальним та теплогенеруючим підприємствам, видана не була. Договірний характер правовідносин сторін з отримання газу із газотранспортної системи, за відсутності вини відповідача в неотриманні номінації, виключає можливість застосування до нього положень статті 1212 ЦК України, які заявлено позивачем на обґрунтування позовних вимог.
Позиція Верховного Суду
17. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів касаційного суду зазначає про таке. 
18. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Обґрунтовуючи наявність підстав для касаційного оскарження, скаржники посилалися на пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України та зазначали, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням положень статей 202, 316, 319, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 ЦК України, статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 1 глави 1 розділу 10 Кодексу газотранспортної системи, пунктів 1, 14 розділу 2 Правил постачання природного газу, положень статей 76-79 ГПК України.
АТ "НАК "Нафтогаз України" також зазначило про те, що апеляційним судом не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду 18.05.2020 у справі №826/16697/17 та 10.06.2020 у справі №904/4018/19. А позивач наполягав на відсутності практики Верховного Суду у подібних справах.
19. Також, необхідність здійснення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі скаржники обґрунтовували тим, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес, оскільки предметом розгляду справи є безпідставне набуття природного газу з ГТС позивача, який зобов`язаний здійснювати безпечне та безперебійне транспортування природного газу споживачам на всій території України та до країн Європейського Союзу. АТ "Укртрансгаз" зазначило, що справа має виняткове значення для скаржника, оскільки стосується правовідносин щодо несанкціонованого споживання природного газу з ГТС позивача, який відповідно до положень статті 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт", як товариство, що обслуговувало магістральні газопроводи, має важливе народногосподарське та оборонне значення.
20. Відповідно до статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
21. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №905/2248/18 за позовом АТ "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про зобов`язання повернути природний газ у певному обсязі або відшкодувати його вартість за подібних предмета та підстав позову, вже було викладено висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, які виникли у справі №911/2317/19. 
22. Так, Верховним Судом зазначено, що відповідно до Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядження Кабінету Міністрів України №1064-р від 07.10.2015 "Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року", розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017", АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації Комунальному комерційну підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" та Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго", відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком АТ "НАК "Нафтогаз України", а не його правом.
23. У зазначеній постанові Верховного Суду констатовано, що враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Компанією своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача Компанією номінацій є однією із гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас, визначений розпорядженням обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (зазначена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 05.03.2019 у справі №923/351/18).
24. Отже, доводи скаржників у частині відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками Верховного Суду у постанові 25.02.2020 у справі №905/2248/18.
25. Доводи скаржників про неправильне застосування статей 202, 316, 319, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 ЦК України, статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 1 глави 1 розділу 10 Кодексу газотранспортної системи, пунктів 1, 14 розділу 2 Правил постачання природного газу по суті зводяться до заперечення встановлених судами фактичних обставин справи, з одночасним тлумаченням скаржниками власної оцінки доказів та в цілому заперечення результату розгляду справи апеляційним (місцевим) господарськими судами. 
26. Посилання АТ "Укртрансгаз" на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки зазначеною постановою справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (прийняли до уваги розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016, в той час як на момент виникнення спірних правовідносин було чинним Розпорядження КМУ №1064-р від 07.10.2015, яке не досліджувалось судами), а також не дано оцінки іншим доказам відповідача щодо моменту укладення договору про постачання природного газу №77/16-ТЕ(Т)-4 від 29.02.2016 та періоду його дії, не досліджено подану відповідачем копію платіжного доручення №000328 від 25.03.2016 про оплату за спожитий газ. Також касаційним судом звернута увага місцевого суду на порушення норм процесуального права (розгляд справи без участі НАК "Нафтогаз України", як сторони договору постачання газу), що на його думку мало наслідком порушенням вимог статей 86, 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
27. Посилання АТ "Укртрансгаз" на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду 18.05.2020 у справі №826/16697/17, колегія суддів також не приймає, з огляду на такі обставини.
Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, позивачем у справі є АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідачем - Офіс великих платників податків ДПС, а предметом позову є оскарження податкового повідомлення-рішення. Отже, суб`єктний склад, правовідносини та правове регулювання таких відносин є відмінним від наявних у даній справі.
У постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також зазначив, що "саме по собі ігнорування (невиконання) НАК "Нафтогаз України" визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону №329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків."
28. Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться у статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №910/3040/16.
29. Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені у постанові у справі №826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як такі, що підтверджують різне застосування судами норм матеріального права за подібних обставин. У справі №826/16697/17 висновки судів зроблено щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі №911/2317/19, вони відрізняються як предметом спору, так підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставинами.
30. Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 02.07.2020 у справі №908/955/18 і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.
31. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржників про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржників із рішенням суду попередньої інстанції не підтверджує його незаконність, не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подані касаційні скарги фактично зводяться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Твердження скаржників, що рішення суду за наслідками розгляду цих скарг матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданих касаційних скаргах відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.
32. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними. Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).
33. Верховний Суд звертає увагу, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
34. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, №115, с. 22, п.56, рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, №212-A, с.15, п.31).
У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд зазначив, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. 
Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine"). Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. 
35. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". Водночас, процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (така правова позиція викладена в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18 про неможливість оскарження в касаційному порядку постанови апеляційного суду про залишення без змін ухвали місцевого суду про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову окремо від рішення суду).
36. Колегія суддів касаційного суду зазначає, що апеляційний суд переглянув судове рішення у справі №911/2317/19 відповідно до релевантних висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постанові 25.02.2020 у справі №905/2248/18, підстав для відступлення від якого у цій справі колегія суддів не знаходить, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України слід закрите касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз". 
37. Доводи скаржника АТ "НАК "Нафтогаз України" про наявність протилежних висновків Верховного Суду у справах №826/16697/17 та №904/4018/19 не знайшли свого підтвердження, оскільки в ході касаційного перегляду встановлено, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №911/2317/19, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України. 
Керуючись положеннями статей 234, 287, пунктів 4, 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,
У Х В А Л И В :
Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (№1001ВИХ-20-3713 від 27.07.2020) та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 16.07.2020 №39/5-483-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2020 у справі №911/2317/19. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                    О.О. Банасько
                                                                                                    В.Г. Пєсков