Єдиний унікальний номер 227/804/20 
Номер провадження 22-ц/804/2368/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Азевича В.Б.,
суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 227/804/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року (суддя Хоменко Д.Є., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Добропілля Донецької області, повне судове рішення складено 28 травня 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Свої вимоги обґрунтував тим, що 15.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, позивача було переведено до ВП «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року був звільнений на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України за скороченням штату (наказ від 10.07.2017 року № 9185/ДН-ОС). У день звільнення відповідач повний розрахунок не провів, внаслідок чого має заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 30 050,89 грн, а також розмір компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 6 528,32 грн. У зв`язку з тим, що вказані суми ОСОБА_1 не виплачені, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 30 050,89 грн та 6 528,32 грн компенсації за втрату частини заробітної плати, а всього в розмірі 36 579,11 грн.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги (з урахуванням отримання позивачем частини заборгованості по заробітній платі за період з 01 по 15 березня 2017 року в розмірі 2 976,19 грн).
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що фактично визнаючи щомісячні розрахункові листи (табуляграми) неналежними доказами, колегія суддів не дослідила їх належним чином, не перевірила їх на дотримання вимог наказу № 236-ДНД від 17.03.17р. «Про встановлення простою» з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» (у частині вирахування 2/3 від посадового окладу). Також, вказує, що чинним трудовим законодавством на робітника не покладено обов`язків здійснювати збереження документації (кадрової, первинної, бухгалтерської, технічної, договірної, податкової, архівної тощо), що стосується його трудових відносин з роботодавцем. Навпаки, саме відповідач АТ «Українська залізниця», як роботодавець позивача, повинен був вживати заходів до збереження вказаної документації та/або її перенесення на електронні носії.
Відзив на апеляційну скаргу від АТ «Українська залізниця» не надходив.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.
Крім того, згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В даній справі спір виник із трудових правовідносин, тому така справа відповідно до вищевказаних норм розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як передбачено частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВП «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» і 17.07.2017 року був звільнений з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України за скороченням відповідно до наказу № 9185/ДН-ОС від 10.07.2017 року.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що копії документів, а саме, розрахунки заробітної плати за березень-липень 2017 року, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, не завірені належним чином, їх походження суду невідомо, тож вони не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами. Крім того, сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку внаслідок неповно з`ясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому судове рішення підлягає скасуванню.
Згідно з частиною 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються КЗпП України.
З матеріалів справи встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.
Згідно із наказом (розпорядженням) № 9185/ДН-ОС від 10.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста електровоза цеха експлуатації локомотивів оборотного депо Іловайськ виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, з компенсацією за 29 днів відпустки та виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року змінено тип ПАТ «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».
Позивачем надані суду на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період березень-липень 2017 року, в яких зазначені такі нараховані суми: березень 2017 року – 6 125,41 грн, квітень 2017 року – 4 149,71 грн, травень 2017 року – 436,81 грн, червень 2017 року – 655,22 грн, липень 2017 року – 18 683,74 грн (а.с. 18-22).
З розрахунку заробітної плати за березень-липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340).
Вищевказані розрахунки заробітної плати за березень-липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами у справі.
Так, відповідно до наказу начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 236/ДНД від 17.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією, встановлено початою простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. На час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників дирекції, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання та т.і. Зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої». На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) на весь час простою згідно графіку роботи.
Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом (розпорядженням) № 9185/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору, відповідно до якого позивач має право на компенсацію за 29 днів невикористаної відпустки.
Наказ про припинення трудового договору підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_3 . Згідно з матеріалами справи структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень», керівником якого є ОСОБА_3 , здійснює свою адміністративну діяльність у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження.
Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2017 року становить 5 925,41 грн.
Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно з частиною 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпПУ, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.
Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.
Доводи відповідача про те, що у АТ «Українська залізниця» відсутні табелі обліку робочого часу позивача, а тому відсутні підстави для нарахування заробітної плати, є безпідставними. Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» Табель обліку використання робочого часу – це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.
Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.
Зокрема, типова форма N П-5 «Табель обліку використання робочого часу» надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.
Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем. 
Згідно з висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підприємство працювало в умовах АТО до 2017 року і зобов`язане було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території Україні всі первинні бухгалтерські документи для оплати працівників, а тому в даному випадку відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати.
Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано копію видаткового касового ордеру № 400 від 15 серпня 2017 року, з якого випливає, що ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 2 976,19 грн та виплачено в сумі 2 395,83 грн, що також підтверджується позивачем в апеляційній скарзі.
Враховуючи те, що відповідачем було виплачено позивачу заробітну плату за першу половину березня 2017 року, заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року, виходячи із нарахованої зарплати в табуляграмі складає 2 949,22 грн (5 925,41 грн – 2 976,19 грн).
З огляду на те, що остаточного розрахунку з позивачем при звільненні з підприємства проведено не було, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі, у строки, встановлені частиною 1 статті 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, яки при звільненні так і на час розгляду справи судом, апеляційний суд доходить висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі з АТ «Українська залізниця», яка становить 26 874,70 грн.
Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. 
Заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким в даному випадку є відповідач у справі.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
За статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з метою реалізації якого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих ці (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Оскільки на теперішній час заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, апеляційний суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими.
Проте, позивачем неправильно визначена компенсаційна виплата, яку він просить стягнути.
Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року в сумі 2 535,13 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 651,53 грн (2 535,13 грн х 0,257 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року в сумі 3 340,52 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 801,72 грн (3 340,52 грн х 0,240 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року в сумі 351,63 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 77,71 грн (351,63 грн х 0,221 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року в сумі 527,45 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 114,99 грн (527,45 грн х 0,218 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року в сумі 15 040,41 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 3 308,90 грн (15 040,41 х 0,220 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по травень 2020 року).
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів в загальному розмірі 4 954,85 грн.
За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2 102 гривні.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 731,63 грн (31 829,55 грн х 840,80 грн / 36 579,21 грн) та переглядом у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 097,44 грн (31 829,55 х 1261,20 грн / 36 579,21 грн), що в загальній сумі становить 1 829,07 грн (731,63 грн + 1 097,44 грн).
За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 368, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 26 874 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 70 копійок, без утримання податку та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4 954 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 85 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) в дохід держави витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 829 (тисяча вісімсот двадцять дев`ять) гривень 07 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:         В.Б. Азевич

         І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи