Номер провадження: 33/813/843/20
Номер справи місцевого суду: 509/2564/20 
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                        Громік Р.Д.
за участю секретаря:                                        Фабіжевської Т.С.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, стягнено судовий збір у розмірі 420,40 гривень,

В С Т А Н О В И В:
31 травня 2020 року о 08:30 год., ОСОБА_1 по Овідіопольській дорозі 1 у смт.Авангард Овідіопольського району Одеської області, керував автомобілем "DAEWOO", н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка неадекватна ситуації. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав, надав до суду заперечення, в яких зазначено, що він дотримується правил карантину і користується засобами безпеки здоров`я, а саме антисептиком проти короновірусу, який на спиртовій основі, а тому за цих умов відмовився від проходження огляду на місті і запропонував інспектору проїхати в медичний заклад для проходження аналізу на стан сп`яніння. Однак інспектор поліції відмовився проїхати з ним у кареті швидкої допомоги до Одеської обласної клінічної лікарні для проходження огляду. 
Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, стягнено судовий збір у розмірі 420,40 гривень.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить її скасувати, а провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що:
1) при складанні протоколу ДПР18№442101 працівниками поліції допущено помилку, а саме: прокол складений за відсутності правопорушника, адреса свідка ОСОБА_2 взагалі не існує;
2) в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак даний факт є недостовірним, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не перебував в такому стані.
Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування з Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області відомості щодо наявності на території с. Великодолинське нерухомого майна з наступною адресою: АДРЕСА_1 , та відомості щодо реєстрації місця проживання за цією адресою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 .
Судове засіданні у суді апеляційної інстанції призначались на 13 липня 2020 року та 28 липня 2020 року.
Судове засідання, яке було призначено на 13 липня 2020 року, було відкладено у зв`язку з перебування головуючого судді Громіка Р.Д. у відпустці.
28 липня 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.
Судом апеляційної інстанції вказане клопотання прийнято до уваги та слухання справи про адміністративне правопорушення відкладено на 11 серпня 2020 року.
У судове засідання, призначене на 11 серпня 2020 року, ОСОБА_1 не з`явився, був сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
10 серпня 2020 року безпосередньо до канцелярії Одеського апеляційного суду було подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою, а також повторно заявлено клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 , який має докази невинуватості ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд, розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи дійшов до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу незадовільного самопочуття.
Згідно ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта ОСОБА_1 .
Щодо клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймав участі у слуханні справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції, надав до Овідіопольського районного суду Одеської області заперечення, однак не заявляв по справі жодного клопотання щодо виклику свідків. У своїх клопотаннях до суду апеляційної інстанції не навів жодного доводу щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції, а тому апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у їх задоволенні.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку,  особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів , показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Поліцейським на місці зупинки транспортного засобу проводиться огляд з використанням спеціальних технічних засобів, лише відносно осіб, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційним судом встановлено, що 31 травня 2020 року о 08:30 год., ОСОБА_1 по Овідіопольській дорозі 1 у смт.Авангард Овідіопольського району Одеської області, керував автомобілем "DAEWOO", н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка неадекватна ситуації. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:
1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №442101 від 31.05.2020р., який складений уповноваженою особою, а його зміст повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , в якому зазначено, що від підпису та пояснень у присутності двох свідків відмовився, забирати копію та тимчасовий дозвіл у присутності двох свідків відмовився (а.с. 3);
2) поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (а.с. 7-9);
3) рапортом сержанта Іщенко Н.В. (а.с. 6);
4) відеозаписом з надгрудних камер поліцейського (а.с. 4).
Апеляційним судом, був досліджений наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної відеокамери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт знаходження за кермом автомобіля Daewoo Lanos д/з НОМЕР_1 (відео з назвою «VID-202000531-WA0028» час запису 00 хв 24 сек, 01 хв. 01 сек). 
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Пункт 3 Порядку визначає, що огляд проводиться на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом.
Аналогічні положення містить п. 2 розділу І та п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015.
Відповідно до п.п. 3, 4 розділу ІІ Інструкції поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
З відеозапису «VID-202000531-WA0023» вбачається, що працівник поліції виводить із водійського місця автомобіля ОСОБА_1 , що підтверджує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .
Отже, дії водія були направлені на ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а доводи ОСОБА_1 про те, що він є пасажиром та не керував транспортним засобом, надані лише з метою ухилення від відповідальності.
Також з відеофайлу з назвою «VID-202000531-WA0028» вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння (час запису 00 хв. 55 с.), від огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі також відмовився (час запису 01 хв. 10 с.). 
Зазначений відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Отже, надання поліцейським до суду доказів є виконанням покладеного на нього обов`язку і не свідчить про недопустимість таких доказів. Зазначений відеозапис стосується ОСОБА_1 , який на ньому зображений, та переданий до суду для розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо неї, він зроблений з метою забезпечення доказів у справі відповідно до ст. 251 КУпАП.
Обсяг запису відображає із достатньою повнотою стан водія його поведінку та дотримання працівниками поліції вимог закону. Доказів, що цей відеозапис сфальсифіковано чи на ньому відображено інші обставини, стороною не надано. 
Запис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Відеозапис з нагрудних відеокамер працівників поліції, який є об`єктивним доказом, підтверджує обставини, викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , та обґрунтовано взятий судом до уваги.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки в ньому зазначено неіснуючу адресу свідка ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки контактна інформація, персональні дані останнього зазначена у поясненнях, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, та дають змогу індентифікувати особу (а.с. 9).
Таким чином, під час перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, які б тягнули визнання його недопустимим доказом. Зазначення в протоколі невірної, на думку апелянта, адреси проживання свідка ОСОБА_2 не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.
Також доводи апеляційної скарги щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у відсутності ОСОБА_1 спростовується наявністю підпису останнього у графах протоколу про ознайомлення з місцем та часом розгляду справи.
Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що свідчення ОСОБА_1 у всіх документах, що містяться у матеріалів справи про адміністративне правопорушення, різняться між собою (на відеозаписі ОСОБА_1 вказує, що він є пасажиром, а не водієм; у заперечення, наданих до суду першої інстанції, підтверджується факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та перебування за кермом автомобіля; в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 від проходження на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся та перебував за кермом автомобіля).
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік