Постанова
Іменем України
 
23 червня 2020 року              
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/7197/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,
за участю секретаря: Ратушного А.В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва про відмову у забезпеченні позову
 
від 16 грудня 2019 року 
 
в складі судді Макаренко О.І. 
 
по справі №761/47837/19 Шевченківського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,
 
треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна,
 
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
 
                                                В С Т А Н О В И В:
 
В грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
 
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» не має права вимагати стягнення з нього коштів згідно кредитного договору, укладеного 15.10.2013 між              ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк». Зазначив, що за кредитним договором укладеним з              АТ «Альфа-Банк» протягом декількох років погашав кредит та вважав що заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» не має. А зазначена у оспорюваному виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості є спірною, оскільки він з нею не погоджується.
 
Вважав, що у відповідача не має права вимагати стягнення з ОСОБА_1 будь-яких коштів за кредитним договором, укладеним з АТ «Альфа-Банк». Також вважав, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки приватний нотаріус не мав достатніх підстав для його вчинення, адже кредитор не надав усіх документів, згідно закону.
 
13 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій, посилаючись на те, що ним подано позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просив забезпечити позов, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 10.09.2019, вчиненого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрованого в реєстрі за №4626.
 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказував, що у разі невжиття заходів забезпечення позову із його заробітної плати, до ухвалення рішення по справі, буде проводитися стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, що завдасть йому збитків, оскільки таке стягнення позбавить його зароблених грошових коштів та у разі задоволення його позову, повернення коштів буде вкрай складним.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року відмовлено у забезпеченні позову.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що ухвала суду є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Суд дійшов необгрунтованого висновку, що позивачем не подано до суду доказів того, що дійсно існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки не врахував, що зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заява обгрунтована тим, що предмет позову і заявлений захід забезпечення позову є взаємовопов`язаними, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача.
 
Вказав, що метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісний дій з боку відповідача. Вважав, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому наявні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом.
 
Зазначив, що на даний час на підставі спірного виконавчого напису, проводиться стягнення у розмірі 20 %  від його заробітної плати на користь невідомої йому особи, а не банку, в якому він отримував кредит. Однак у разі, задоволення його позову та визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню, виконати таке рішення суду та повернути кошти буде неможливо.
 
Крім того, зазначив, що незабезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом надає право виконавцю звернути стягнення на майно боржника - ОСОБА_1 та в такому випадку існує вірогідність його відчуження.
 
За наведених обставин просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2019 та ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.
 
Учасники справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
 
ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.
 
ТОВ «Вердикт Капітал»,  належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.
 
Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, посилаючись на те, що на підставі виконавчого напису, який ним оскаржується в судовому порядку, буде здійснено стягнення коштів із його заробітної плати, що завдасть йому збитків та позбавить доходу. Також зазначив, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не завдасть жодних збитків відповідачу.
 
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості заяви, а саме недоведеності обставин утруднення чи можливості невиконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
 
Зі змісту позовної зави вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначив, що оскаржуваний ним виконавчий напис відповідачем звернуто до примусового виконання, тоді як вказану у ньому суму заборгованості він вважає спірною.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, у зв`язку з чим судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку судом не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а повинна враховуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.08.2018 по справі №910/1040/18. А за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд повинен враховувати висновки, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необгрунтованість заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, з підстав відсутності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи процесуальне питання про забезпечення позову суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та допустився порушення норм процесуального права, що в силу ст. 376 ЦПК є підставою для скасування ухвали з постановленням нового судового рішення.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.
За правилом частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Як вбачається зі змісту позовної заяви у справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 заявив вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса БРНО Київської області Гамзатової А.А. від 10 вересня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №4626, щодо стягнення з нього на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором від 15.10.2013 в сумі 44 926,66 грн. Обгрутовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що розмір заборгованості є спірним.
 
Судом встановлено, що 10 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. на кредитному договорі від 15.10.2013, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "Альфа-Банк", правонаступником якого є ТОВ "Вердикт Капітал", вчинено виконавчий напис за №4626 та запропоновано звернути стягнення за період з 16.01.2019 по 14.08.2019 у сумі 44 926,66 грн (а.с. 19-20).
 
26 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження ВП №60150569 з примусового виконання виконавчого напису №4626 від 10.09.2019. 
 
В ході виконавчого провадження №60150569 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. від 17.10.2019 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 26).
З огляду на викладені обставини та норми права, колегія суддів приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується боржником у судовому порядку, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.У разі задоволення позову невжиття такого виду забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. 
До того ж, даний вид забезпечення позову не завдасть збитків відповідачу та не порушує права третіх осіб, які не є учасниками справи.
За вказаних обставин, колегія суддів, виходячи з розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується боржником у судовому порядку.
 
При цьому, з огляду на предмет спору, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача.
 
У відповідності до вимог ч. 6 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову суд постановляє ухвалу.
 
Одночасно колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.
 
Оскільки, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та допустив порушення норм процесуального права, то в силу ст. 376 ЦПК України наявні підстави для скасування ухвали з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                                         ПО С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року про відмову у забезпеченні позову - скасувати.
 
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.
 
Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 10 вересня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, зареєстрованого в реєстрі за №4626.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 23 червня 2020 року.

Головуючий                                                                                                           О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                       В.А. Кравець

                                                                                                                                 Л.Д. Махлай