Ухвала                                                                                              Іменем України
30 червня 2020 року                                                                                                  
м. Київ
 
справа № 646/4221/18
провадження № 51-2835ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року,
встановив:
За вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше судиму,
засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено покарання у виді позбавлення воліна строк 2 роки 1 місяць.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винною у тому, що вона 9 червня 2018 року, працюючи прибиральницею у фізичних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з квартири останніх, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, шляхом вільного доступу таємно викрала майно потерпілих на загальну суму 5511,97 грн. 
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 порушує питання про пом`якшення їй покарання. Просить на підставі ст. 75 КК звільнити її від відбування покарання з випробуванням. Посилається на те, що судами при обрані міри покарання не врахований стан її здоров`я та вік. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 185 КК не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу засудженої, яка у вчиненому щиро розкаялася, а також те, що вона вчинила злочин у період іспитового строку, через декілька днів після ухвалення попереднього вироку.
Оскільки ОСОБА_4 вчинила злочин під час іспитового строку, то суд обґрунтовано на підставі ст. 71 КК призначив їй покарання за сукупністю вироків. 
Що стосується доводів касаційної скарги засудженої про поганий стан здоров`я, що є підставою для звільнення її від відбування покарання, то це питання може бути вирішене судом під час виконання вироку відповідно до вимог п. 6 ч. 1. ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Аналогічні за змістом доводи про надмірну суворість призначеного засудженій покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 і вмотивовано відмовив у її задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                       ОСОБА_3